ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 544/3072/25  Номер провадження 22-ц/814/2257/26	Головуючий у 1-й інстанції Малицька О. Л.  Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2026 року 	м. Полтава	

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі:
головуючого судді: Обідіної О.І.,
суддів: Карпушина Г.Л., Панченка О.О.,
за участю секретаря: Дороженка Р.Г.,
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу адвоката Малофєєва Артема Івановича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 06 лютого 2026 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2025 року адвокат Малофєєв А.І., діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся з позовом про відшкодування моральної шкоди в сумі 300000 грн. шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку. 
Вказував, що ОСОБА_1 проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 з березня 2017 року, а наказом командира № 87 від 22.03.2025 був звільнений у запас за станом здоров`я. 
ОСОБА_1 є учасником бойових дій та особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок отримання вибухової травми під час виконання військових обов`язків в зоні бойових дій. 

Рішеннями Полтавського окружного адміністративного суду від 27.06.2025 та від 10.07.2025, які набрали законної сили, встановлено протиправну бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення та індексації, що станом на дату подання позову становлять 485048 грн. 
Протиправна бездіяльність військової частини щодо тривалого невиконання судового рішення та пов`язаної з цим неможливістю забезпечити собі достатній рівень життя призвела до моральних страждань, що виразилися у фізичному болю, погіршенні здоров`я та приниженні його гідності як ветерана внаслідок невиплати грошового забезпечення, яке є єдиним джерелом для існування. 

Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 06 лютого 2026 року в задоволенні позову відмовлено.
Ухвалюючи рішення, суд дійшов висновку щодо недоведеності позивачем спричинення моральної шкоди з підстав, визначених ним в позовній заяві. 
Не погодившись з рішенням суду, адвокат Малофєєв А.І. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального прав, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Вказує, що суд не дав оцінки тривалій бездіяльності відповідача - Військової частини НОМЕР_1 , яка ігнорує виконання судового рішення та не виплачує грошове зобов`язання, розмір якого є значним та становить єдине джерело існування позивача, який потребує постійного лікування та забезпечення себе ліками.
Вважає, що повна відмова в задоволенні позову, без визначення справедливого розміру грошової компенсації за спричинену моральну шкоду, суперечить принципам розумності та справедливості та нівелює суть інституту відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 27 червня 2025 року позов ОСОБА_1 до в/ч НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення (щомісячних основних видів грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, одноразових додаткових видів грошового забезпечення) за період з 01 січня 2020 року по 19 травня 2023 року з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб".
Зобов`язано в/ч НОМЕР_1 перерахувати та виплатити (з урахуванням проведених виплат) ОСОБА_1 грошове забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення, одноразові додаткові види грошового забезпечення) за період з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2102,00 грн), встановленого законом на 01 січня 2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб"; з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2270,00 грн), встановленого законом на 01 січня 2021 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб"; з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2481,00 грн), встановленого законом на 01 січня 2022 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб"; за період з 01 січня 2023 року по 19 травня 2023 року з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2684,00 грн), встановленого законом на 01 січня 2023 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб".
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Згідно рішення Полтавського окружного адміністративного суду №440/6392/25 від 10 липня 2025 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до в/ч НОМЕР_1 про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії був задоволений частково.
Визнано протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з березня 2017 року по 28 лютого 2018 року включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 року.
Зобов`язано в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з березня 2017 року по 28 лютого 2018 року включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 року, з урахуванням раніше виплачених сум.
Визнано протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 31.12.2022, з 01.01.2024 по 22.03.2025 індексації грошового забезпечення із застосуванням щомісячної фіксованої індексації відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.
Зобов`язано в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 фіксовану суму індексації грошового забезпечення з урахуванням вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, як різницю між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу (щомісячно) за період з 01.03.2018 по 31.12.2022, з 01.01.2024 по 22.03.2025 включно, з урахуванням раніше виплачених сум.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2025 року, заяву представника позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 10.07.2025 року у справі №440/6392/25 було задоволено частково.
Зобов`язано в/ч НОМЕР_1 подати протягом двох місяців з дати отримання копії цієї ухвали звіт про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 10.07.2025 року у справі №440/6392/25.
У задоволенні заяви представника позивача в іншій частині відмовлено.
Як вбачається з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №251/25/5001/8 від 08 липня 2025 року, ОСОБА_1 з 01 червня 2025 року було встановлено інвалідність 2 групи, причини інвалідності: «поранення (контузії, травми, каліцтва) захворювання або інші ушкодження здоров`я, одержані під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебування на фронті в інші періоди».
Відмовляючи в задоволенні позову, суд вказав про відсутність доказів заподіяння позивачу протиправними діями відповідача - Військової частини НОМЕР_1 душевних страждань, шкоди здоров`ю чи втрат майнового характеру, які-б доводили обсяг та характер спричиненої йому моральної шкоди, наявність якої пов`язана з існуванням визначених законом обов`язкових складових для відповідальності за ст. 1167 ЦК України. 
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду.
Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилався на спричинення йому моральної шкоди внаслідок протиправної бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо невиплати грошового забезпечення та індексації, присудженої судовими рішеннями, необхідності у зв`язку з цим здійснювати захист своїх прав та інтересів як ветеран та учасник бойових дій в судових інстанціях.
Вказував, що отримав поранення 16.04.2022 під час захисту Батьківщини, на даний час постійно відчуває стрес та напруження внаслідок ігнорування його прав відповідачем, яким тривалий час не виконуються судові рішення про стягнення заборгованості по виплаті грошового забезпечення та індексації. 

За змістом ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Матеріалами справи доводиться, що ОСОБА_1 неодноразово звертався з адміністративними позовами до військової частини в/ч НОМЕР_1 про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити дії по нарахуванню та виплаті грошового забезпечення та його індексації згідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078. 
Ухвалені судом рішення після набрання ними чинності перебувають на стадії примусового виконання. 
У зв`язку з тим, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 10.07.2025 не було виконано боржником, представник ОСОБА_1 в жовтні 2025 року звернувся до суду із заявою про встановлення судового контролю.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2025 року зобов`язано в/ч НОМЕР_1 подати протягом двох місяців з дати отримання копії цієї ухвали звіт про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 10.07.2025 по справі №440/6392/25.
Разом з цим, сам факт існування таких судових рішень та їх невиконання відповідачем - не є тією достатньою правовою підставою для відшкодування моральної шкоди. 
Так, Верховним Судом при розгляді справ з подібними правовідносинами неодноразово зауважувалось, що задоволення адміністративного позову не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між діями/бездіяльністю органу державної влади та заподіяною шкодою. Причинний зв`язок, як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяння збитків, між протиправною поведінкою та шкодою виражається в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. Зокрема, доведенню підлягає, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, безумовним наслідком такої протиправної поведінки (постанова Верховного Суду від 06 травня 2024 року в справі № 295/11824/23).
Не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (постанова Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17).
У постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20, від 24 січня 2024 року у справі № 755/3443/21, а також постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі №214/7462/20 зазначено, що завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи.
Протиправність поведінки заподіювача моральної шкоди - це поведінка, яка заборонена законом, а протиправна бездіяльність - невчинення особою дій, які вона зобов`язана за законом вчинити. Це протиправні як дія і бездіяльність, так і рішення. Бездіяльність протиправна, якщо особа повинна була вчинити дію, але не вчинила.
Причинний зв`язок з`ясовується між причиною, тобто протиправністю поведінки, та шкодою, як наслідком. Заподіювач несе відповідальність лише за ту шкоду, яка є наслідком саме його поведінки. Це відповідає концепції причини-умови, яка існує у праві. Тобто, зміст причинного зв`язку полягає у тому, що вчинена неправомірна дія є головною причиною, яка призвела до завдання моральної шкоди.
В даній справі, суд першої інстанції, визначившись з характером спірних правовідносин та з`ясувавши фактичні обставини, обґрунтовано вказав, що не ставлячи під сумнів наявність у позивача емоційного дискомфорту як стягувача у справі про стягнення на його користь грошових виплат, останнім не дводенно, що ступінь його негативних емоцій з приводу невиконання таких рішень відповідачем, досягли рівня страждань або людського приниження, які становлять моральну шкоду з огляду на те, що належних доказів на підтвердження факту такої шкоди та обґрунтованості її розміру стороною позивача не надано. 
Крім того, позивачем не доведено наявність причинного зв`язку між невиплатою грошового забезпечення, що встановлено судовими рішеннями у адміністративних справах та погіршенням стану здоров`я, яким останній обґрунтовує розмір спричиненої моральної шкоди. 
Наявна в матеріалах справи медична документація з встановленими діагнозами позивача відображає перебіг його лікування внаслідок погіршення здоров`я після отриманої вибухової травми та перебування в зоні бойових дій. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду та не містять посилання на обставини, з якими процесуальне законодавство пов`язує скасування чи зміну судового рішення.
Твердження апелянта про неправильну оцінку доказів у справі, зокрема встановлені судовими рішеннями факти тривалої протиправної бездіяльності відповідача щодо невиплати належного йому грошового забезпечення, невиконання судового рішення, значного розміру заборгованості, статусу ветерана та особи з інвалідністю, перебування на лікуванні — не можуть розглядатися як визначені законом правові підстави для покладення на державу цивільно-правової відповідальності за недоведеності причинного зв`язку між діями/бездіяльністю органу державної влади та заподіяною шкодою.
Безпідставними вважає колегія суддів і посилання на неврахування судом багаторічного позбавлення соціальних виплат та необхідності захисту прав в судовому порядку, оскільки за захистом порушених прав Клименко А.А. звернувся до адміністративного суду в квітні та травні 2025 року, справи було розглянуто в порядку письмового провадження, позови задоволено частково в червні та липні 2025 року, при цьому за встановленням судового контролю за виконанням рішень звертався представник, що свідчить про відсутність необхідності особистої участі позивача та наявного в нього у зв`язку з цим психоемоційного стресу. 
Посилання на обґрунтованість розрахунку моральної шкоди, який відображає тривалість та інтенсивність страждань не береться апеляційним судом до уваги, оскільки факт доведеності моральної шкоди не встановлено, а сам розрахунок зроблено в довільній формі, за власним тлумаченням норм права представником позивача. 
Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду, яке ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу адвоката Малофєєва Артема Івановича, який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 06 лютого 2026 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 22 червня 2026 року.

Судді : О. І. Обідіна Г.Л. Карпушин О.О. Панченко