ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49505
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-58, fax (056) 377-38-63

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2026	м. Дніпро	Справа № 904/1645/26	
за позовом Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа", Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кривбаспром", Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг 
про стягнення
Суддя Ярошенко В.І.
Без участі (повідомлення) представників сторін

ПРОЦЕДУРА
Комунальне підприємство теплових мереж "Криворіжтепломережа" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кривбаспром" про стягнення заборгованості за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії від 05.10.2021 у розмірі 407 987, 78 грн, з яких: за послугу з постачання теплової енергії за період з 05.11.2021 по 31.01.2026 у розмірі 371 216, 27 грн, заборгованість за абонентське обслуговування за період з 01.03.2023 по 31.01.2026 у розмірі 582, 22 грн, суму збитків від інфляції у розмірі 25 242, 01 грн (з травня 2023 по лютий 2026), 3 % річних у розмірі 9 937, 68 грн (з 02.05.2023 по 17.03.2026) та пеня у розмірі 1 009, 60 грн.
Ухвалою суду від 31.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 904/1645/26. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Встановлено відповідачу строк 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження для подання до суду відзиву на позовну заяву.
Статтею 248 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Суд наголошує на тому, що зі своєї сторони ним здійснені всі необхідні заходи щодо належного повідомлення учасників справи про розгляд цієї справи.
17.04.2026 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Кривбаспром" надійшов до суду відзив на позовну заяву. 
23.04.2026 від Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" надійшла до суду відповідь на відзив. 
В порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України судом прийнято рішення у справі.

АРГУМЕНТИ СТОРІН
Узагальнена позиція позивача 
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язання щодо здійснення оплати за спожиті позивачем послуги з постачання теплової енергії за період з 05.11.2021 по 31.01.2026. 
Позивач вказує на те, що позовну заяву КПТМ «Криворіжтепломережа» подано Електронним Судом 26.03.2026 в межах строку позовної давності. Предметом спору у справі №904/1645/26 є стягнення заборгованості з відповідача за послугу з постачання теплової енергії (донарахування до мінімальної частки, теплова енергія витрачена на місця загального користування до 31.12.2021, функціонування внутрішньобудинкових мереж та загальнобудинкові потреби з 01.01.2022), плата за абонентське обслуговування за період з 05.11.2021 по 31.01.2026 (до припинення права власності відповідача). Позивач посилається на те, що з 05.11.2021 договірні відносини між КПТМ «Криворіжтепломережа» та споживачами - власниками квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку №1 по вул. Степана Бандери (Костенка) в м. Кривому Розі врегульовані індивідуальним договором (який в силу законодавства є публічним договором приєднання). Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги. Між сторонами укладено договір купівлі-продажу теплової енергії №1721 від 20.07.2017 на надання послуги з централізованого опалення на встановлений індивідуальний (розподільчий) прилад обліку встановлений за адресою: вул. Ксотенка, буд. 1 приміщення 36 (магазин електротоварів). З 05.11.2021 договір купівлі-продажу теплової енергії №1721 від 20.07.2017 втратив свою чинність. 27.09.2021 індивідуальний (розподільчий) прилад обліку перекрито та опломбовано, на підставі чого відповідачу здійснюється донарахування обсягу теплової енергії до встановленої мінімальної частки середнього питомного споживання. Проте 10.11.2025 по заявці відповідача розпломбовано, а отже відповідач отримує послугу з постачання теплової енергії на нежитлове приміщення. 
Позивач вказує на те, що відповідачу здійснюється нарахування за надані послуги, а саме: донарахування обсягу теплової енергії до встановленої мінімальної частки середнього питомного споживання; опалення місць загального користування (МЗК) та забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення (до 31.12.2021); на забезпечення загальнобудинкових потреб на опалення (ЗБП) (з 01.01.2022р.). В розрахунку заборгованості в рахунку за 31.01.2026 знято нарахування МЗК за 0,75 Гкал. В розрахунку заборгованості в рахунках від 08.12.2021, від 31.12.2021 відсутнє нарахування ЗБП.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву 
Заперечуючи заявлені позивачем позовні вимоги, відповідач вказує на те, що завлено вимоги про стягнення коштів у вигляді періодичних платежів за період з 05.11.2021, які завідомо перевищують строки позовної давності. Враховуючи вищевикладене, відповідачем заявлено клопотання про застосування строків позовної давності. 
Відповідач зазначає, що приміщення за адресою м. Кривий Ріг, вул. С. Бандери (вул. Костенка), 1, прим. 36, дійсно належить йому, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Позивачем до матеріалів позову додано документи в підтвердження того, що в період з 27.09.2021 по 10.11.2025 нежитлове приміщення відповідача було від`єднано від мережі централізованого опалення. Центральне гаряче водопостачання у даному будинку відсутнє. У період до 27.09.2021 відповідач був споживачем послуг з централізованого теплопостачання. З 27.09.2021 належне відповідачу приміщення було відключено від централізованого опалення, що підтверджено наданими позивачем матеріалами справи. Позивач у справі став виконавцем надання послуг з теплопостачання лише з моменту підключення, а саме з 10.11.2025, а тому у вказаний позивачем в позовній заяві період відповідач не споживав відповідних послуг. Позивачем не спростовано та надано доказів підтвердження щодо від`єднання квартири відповідача від централізованого теплопостачання з 27.09.2021 та встановлення у приміщенні системи автономного опалення, що виключає можливість споживання відповідачем централізованого теплопостачання. Відповідач зазначає, що позивач не має право здійснювати будь-які нарахування оплати опалення місць загального користування із-за відсутності таких в приміщенні відповідача. Нежитлове приміщення відповідача з 2015 року, під`єднано до загальнобудинкової системи «по окремому вводу». Це свідчить про те, що через приміщення відповідача не проходять магістралі (труби) централізованого опалення, від яких би відповідач міг би отримувати хоч якусь кількість Гкал опалення. Відповідач не погоджується з розрахунком заборгованості наданим позивачем. Таким чином, період до 10.11.2026 будь-які нарахування вартості опалення та/або супутніх послуг відповідачеві є незаконними, а вимоги після вказаного періоду не можуть бути задоволені із-за своєї необґрунтованості та безпідставності нарахувань.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ
Між сторонами укладений договір купівлі-продажу теплової енергії № 1721 від 20.07.2017 на надання послуги з централізованого опалення на встановлений індивідуальний (розподільчий) прилад обліку встановлений за адресою: вул. Ксотенка, буд. 1 приміщення 36 (магазин електротоварів). 
З 05.11.2021 договір купівлі-продажу теплової енергії № 1721 від 20.07.2017 втратив свою чинність. 
27.09.2021 індивідуальний (розподільчий) прилад обліку перекрито та опломбовано, на підставі чого відповідачу здійснюється донарахування обсягу теплової енергії до встановленої мінімальної частки середнього питомого споживання, правове обґрунтування нарахування наведено нижче. 
Товариство з обмеженою відповідальністю «КРИВБАСПРОМ» є співвласником багатоквартирного будинку № 1 по вул. Степана Бандера у м. Кривому Розі, в якому має у власності на підставі договору купівлі-продажу від 20.12.2007 нежиле приміщення № 36, загальною площею 314, 3 м2, що підтверджується витягом з реєстру речових прав. 
Будинок №1 по вул. Степана Бандера є багатоквартирним, подання теплоносія до нього здійснюється від теплових мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) позивача у відповідності до п 5.23 наказу Державного комітету України з будівництва та архітектури № 80 від 18.05.2005 «Державні будівельні норми України. Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення ДБН В.2.2-15-2005», де зазначено, що житлові будинки повинні обладнуватися опаленням і вентиляцією, що проектуються згідно зі СНиП 2.04.05) які є внутрішньобудинковим комплексом трубопроводів та обладнання для забезпечення опалення споживачів житлового будинку, в тому числі нежитлового приміщення № 36, яке вбудоване до багатоквартирного будинку № 1 по вул. Степана Бандера в м. Кривому Розі. 
Нежитлове приміщення № 36, яке вбудовано до багатоквартирного будинку № 1 по вул. Степана Бандера, має окремий інженерний ввід з внутрішніх інженерних мереж централізованого опалення багатоквартирного будинку після вузла комерційного обліку будинку. 
З 05.11.2021 сторони (надавач послуги та споживач) керуються “Правилами надання послуги з постачання теплової енергії”, від 21 серпня 2019 року № 830, Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 року №315.
Тобто з 05.11.2021 договірні відносини між Комунальним підприємством теплових мереж "Криворіжтепломережа" та споживачами - власниками квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку врегульовані індивідуальним договором (який є публічним договором приєднання, текст якого розміщено на сайті КПТМ "Криворіжтепломережа", режим доступу http://kpts.dp.ua/dogovorte.php) про надання послуги з постачання теплової енергії від 05.10.2021, що укладений в порядку ч. 5 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року №2189-VIII (далі - Індивідуальний договір).
Згідно з п. 2 Індивідуального договору останній набуває чинності через 30 днів з моменту розміщення його на офіційному веб-сайті виконавця http://kpts.dp.ua/.
На вищевказаний багатоквартирний будинок № 1 по вул. Степана Бандери встановлено прилад комерційного обліку СВТУ 10 М зав. № 14502, яким здійснюватися комерційний облік всієї загальної кількості послуги з постачання теплової енергії поданої до будинку. 
На приміщення відповідача встановлений вузол розподільного обліку (індивідуальний лічильник тепла споживача (відповідача) SKU-03 № 29938, який взятий на абонентський облік надавачем послуги. 
27.09.2021 засувка на вводі споживача на централізоване опалення, по заявці споживача перекрита та опломбована. 
10.11.2025 засувка на вводі споживача на централізоване опалення, по заявці споживача відкрита. 
Індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем.
Згідно з п. 11 Індивідуального договору обсяг спожитої у будинку послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу між Споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 року № 315 (далі - Методика розподілу).
В пункті 30 Індивідуального договору зазначено, що споживач вносить однією сумою плату виконавцю, яка складається з:
- плати за послугу, визначеної відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830 (Офіційний вісник України, 2019, № 71, ст. 2507), - в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2021 року № 1022, та Методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання;
- плати за абонентське обслуговування в розмірі, визначеному виконавцем, але не вище граничного розміру, визначеного Кабінетом Міністрів України, інформація про яку розміщується на офіційному веб-сайті виконавця http://www.kpts.sdp.ua/.
В пункті 31 Індивідуального договору зазначено, що вартістю послуги є встановлений відповідно до законодавства тариф на теплову енергію, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.
Розмір тарифу зазначається на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або офіційному веб-сайті виконавця http://www.kpts.sdp.ua/.
Згідно пункту 32 Типового договору розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць.
Пунктом 34 Індивідуального договору встановлено, що споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.
Відповідно до пункту 51 Індивідуального договору останній набирає чинності з моменту акцептування його споживачем, але не раніше ніж через 30 днів з моменту опублікування і діє протягом одного року з дати набрання чинності.
Якщо за один місяць до закінчення строку дії даного договору жодна із сторін не повідомить письмово іншій стороні про відмову від договору, він вважається продовженим на черговий однорічний строк (п. 52 Індивідуального договору).
Загальний обсяг спожитої теплової енергії Q опал. буд. на опалення будівлі/ будинку у розрахунковому періоді визначається за показаннями вузла комерційного обліку теплової енергії (теплолічильника) та розподіляється, згідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг: 
на потреби опалення житлових/нежитлових приміщень (Q прим.); 
опалення місць загального користування (МЗК) та забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення (до 31.12.2021); 
на забезпечення загальнобудинкових потреб на опалення (ЗБП) та на обсяг теплової енергії, що надходить від транзитних мереж (з 01.01.2022).
Тарифи передбачено:
- за період з 25.10.2021 по 17.10.2023 тариф за 1 Гкал 5 065, 99 грн (з ПДВ) (згідно рішення Криворізької міської ради від 22.10.21 № 530 п.1.1.2 для потреб категорії “інші споживачі” КПТМ “Криворіжтепломережа”); 
- за період з 18.10.2023 по 25.09.2024 тариф за 1 Гкал 3 481,81 грн. (з ПДВ) (згідно рішення Виконавчого комітету Криворізької міської ради від 18.10.2023 № 1272 "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послугу з постачання теплової енергії Комунальному підприємству теплових мереж «Криворіжтепломережа», для потреб інших споживачів); 
- за період з 26.09.2024 по 26.02.2025 тариф за 1 Гкал 4 664, 18 грн. (з ПДВ) (згідно рішення Виконавчого комітету Криворізької міської ради від 18.10.2023 № 1272 "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послугу з постачання теплової енергії Комунальному підприємству теплових мереж «Криворіжтепломережа», для потреб інших споживачів); 
- за період з 27.02.2025 по 21.09.2025 тариф за 1 Гкал 4 759, 94 грн. (з ПДВ) (згідно рішення Виконавчого комітету Криворізької міської ради від 18.10.2023 № 1272 "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послугу з постачання теплової енергії Комунальному підприємству теплових мереж «Криворіжтепломережа», для потреб інших споживачів); 
- за період з 22.09.2025 по теперешній час тариф за 1 Гкал 5485, 68грн. (з ПДВ) (згідно рішення Виконавчого комітету Криворізької міської ради від 22.09.2025 № 1189 "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послугу з постачання теплової енергії Комунальному підприємству теплових мереж «Криворіжтепломережа», для потреб інших споживачів). 
Плата за абонентське обслуговування визначається відповідно до Закону України "Про житлово-комунальні послуги" № 2189-VІІ від 09.11.2017, Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії затверджених Постановою КМУ № 830 від 21.08.2019, Постанови Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 808 "Про встановлення граничного розміру плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам за індивідуальними договорами з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг" із змінами згідно постанови КМУ від 01.09.2021 № 928.
На виконання своєї статутної мети КПТМ «Криворіжтепломережа» постачання теплової енергії відповідачу, а відповідач отримав за загальний період з 05.11.2021 по 31.01.2026 теплову енергію, так як нежитлове приміщення вбудоване та не виокремлено від внутрішньобудинкового комплексу трубопроводів та обладнання для забезпечення опалення вказаного багатоквартирного житлового будинку № 1 по вул. Степана Бандери.
Позивачем надано акти подання теплоносія на будинок та акти припинення подання теплоносія, відомостями обліку теплової енергії.
По нежитловому приміщенню 36 за адресою: вул. Степана Бандера, 1, яке споживало теплову енергію в спірний період (враховуючи те, що дане приміщення приєднано окремим (індивідуальним) вводом до внутрішньобудинкових мереж, із встановленим на індивідуальному вводі приладу розподільного обліку (свого індивідуального приладу обліку теплової енергії), який за спірний період спожив меншу кількість питомого споживання теплової енергії) було здійснено нарахування на: 
- на потреби опалення нежитлового приміщення відповідача (Q прим.) у вигляді донарахування мінімальної частки середнього питомого споживання, так як приміщення відповідача за вищевказаною адресою є «опалювальним» (тобто відповідач не відключений від мережі централізованого опалення, споживає теплову енергію), але приміщення споживача спожило за показами свого (індивідуального) приладу обліку теплової енергії, меншу кількість Гкал/год, ніж повинно було спожити відповідно до своєї площі, що є підставою для донарахування такому споживачеві мінімальної частку питомого споживання згідно із приписами законодавства; 
- опалення місць загального користування (МЗК) та забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення (до 31.12.2021); 
- на забезпечення загальнобудинкових потреб на опалення (ЗБП) та на обсяг теплової енергії (з 01.01.2022р.),
Звертаючись з позовними вимогами позивач вказує на те, що відповідачем належним чином не виконано зобов`язань за договором та не здійснено в повному обсязі оплату за надані послуги по індивідуальному договору, у зв`язку з чим за період з 05.11.2021 по 31.01.2026 утворилася заборгованість за послуги постачання теплової енергії у розмірі 371 216, 27 грн, а також заборгованість за абонентське обслуговування за період з 01.03.2023 по 31.01.2026 в розмірі 582, 22 грн.
Позивачем в межах досудового врегулювання було направлено претензію № 1721/ 15543 (вих. № 3170/13 від 17.11.2025) щодо сплати заборгованості за послугу з постачання теплової енергії та плати за абонентське обслуговування.
Відповіді на вищевказану претензію матеріали справи не містять.
Зазначені обставини і стали причиною звернення позивача до суду з даними позовом.
Крім заборгованості за послуги з постачання теплової енергії та заборгованість за абонентське обслуговування позивачем нараховано суму збитків від інфляції у розмірі 25 242, 01 грн (з травня 2023 по лютий 2026), 3 % річних у розмірі 9 937, 68 грн (з 02.05.2023 по 17.03.2026) та пеню у розмірі 1 009, 60 грн. 

Щодо правовідносин сторін
Відповідно до пункту 1 частини 7 статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" обов`язок укладання договору покладено на споживача.
Статтею 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" надане визначення: індивідуальний споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна.
Відповідно до частини 1 статті 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" комунальні послуги надаються споживачу безперервно, за винятком часу перерв.
Частиною 2 статті 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно.
Індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем.
Згідно статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві, який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.
В матеріалах справи докази того, що співвласники багатоквартирного будинку прийняли відповідне рішення відсутні.
Враховуючи, що в умовах договору та за умови приєднання до мереж постачання відповідач користувався та користується послугами, тому у відповідача виникло зобов`язання перед КПТМ Криворіжтепломережа.

Щодо суми основного боргу 
Предметом доказування у даній справі є обставини, пов`язані з поставкою позивачем теплової енергії за договором та виконанням/невиконанням відповідачем обов`язку щодо повної оплати обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення.
Дослідивши матеріали справи, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі з огляду на наступне.
Згідно з пунктом 4 Правил користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198 користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії, укладеного між споживачем та теплопостачальною організацією. 
Однак, за умов теплопостачання однією стороною та отримання теплової енергії іншою стороною, у сторін фактично склалися договірні правовідносини. 
Як вбачається, позивач здійснював теплопостачання у житловому будинку, в якому знаходяться нежитлове приміщення відповідача, отже, опалення до приміщення здійснюється від транзитних трубопроводів житлового будинку і є невід`ємною частиною системи опалення вказаного будинку, що свідчить про те, що відповідач фактично отримував теплову енергію в належному йому приміщенні. 
У розумінні Закону України "Про теплопостачання" та Правил користування тепловою енергією, споживачем теплової енергії є фізична або юридична особа, що використовує теплову енергію на підставі договору.
Слід зазначити, що відповідно статті 1 Закону України "Про теплопостачання", зокрема, саме споживачі та постачальники теплової енергії є суб`єктами відносин у сфері теплопостачання і, як наслідок, відносини у цій сфері встановлюються шляхом укладення договору про купівлю-продаж (постачання) теплової енергії між теплопостачальною організацією та споживачем теплової енергії.
Разом з цим, визначальним для вибору виду договору для укладення між теплопостачальною організацією та споживачем, і, як наслідок, тарифу, який застосовуватиметься у розрахунках між сторонами, є саме визначення категорії, до якої відноситься споживач: населення, яке є власниками, орендарями житлових приміщень (квартир) і отримує послуги з централізованого опалення, укладає із теплопостачальною організацією договір про надання послуг з централізованого опалення із зазначенням встановленого тарифу на послугу з централізованого опалення; фізичні особи-підприємці, які використовують, зокрема, нежитлові приміщення у структурі багатоквартирних житлових будинків для здійснення у них підприємницької діяльності, укладають з теплопостачальними організаціями договори купівлі-продажу теплової енергії із зазначенням у них встановленого тарифу для "інших споживачів". 
Згідно з пунктом 1.5 Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, затвердженого постановою НКРЕКП від 25.06.2019 № 1174 формування тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії здійснюється з урахуванням витрат за кожним видом ліцензованої діяльності, облік яких ведеться ліцензіатом окремо. Тарифи формуються для таких категорій споживачів: населення; бюджетні установи; релігійні організації (крім обсягів, що використовуються для провадження виробничо-комерційної діяльності); інші споживачі. Тарифи для кожної категорії споживачів визначаються на підставі економічно обґрунтованого розподілу витрат, пов`язаних з виробництвом, транспортуванням та постачанням теплової енергії. 
Критерії розмежування споживачів на певні категорії визначені листом Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 18.03.2015 № 2450/15/61-15.
Оскільки, відповідач, який є власником нежитлового приміщення, відноситься до категорії "інші споживачі" через неможливість віднесення останнього до першої та другої категорії споживачів. 
За змістом статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.
З наведеного вбачається, що постачання теплової енергії має здійснюватися на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії, укладеного між споживачем та енергопостачальною організацією.
В свою чергу, оскільки користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі - продажу теплової енергії, то на споживача покладено обов`язок укласти договір з теплопостачальною організацією.
Установлено, що позивач, як виконавець послуги з постачання теплової енергії, 05.10.2021 на своєму офіційному сайті розмістив Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії.
Згідно з п. 4 Типового договору фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надану послугу, факт отримання послуги.
Так як протягом 30 днів з дня опублікування Типового договору, на адресу позивача не надходило документів про рішення власників приміщень відповідних будинків про обрання моделі договірних відносин, послуга з теплопостачання споживалась відповідачем, з 05.11.2021 відповідач вважається таким, що приєднався до публічного договору про надання послуги і постачання теплової енергії.
В матеріалах справи відсутні докази того, що договір визнавався недійсним в судовому порядку, а також докази того, що жодна із сторін письмово виявила бажання припинити дію договору. Відтак, договір був чинним протягом спірного періоду.
Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, передбачено, що розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги здійснюється з урахуванням показань вузлів розподільного обліку/приладів - розподілювачів теплової енергії, а у разі їх відсутності - пропорційно опалюваній площі (об`єму) приміщення споживача відповідно до Методики розподілу № 315.
Пунктом 11 Індивідуального договору - обсяг спожитої у будинку послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу № 315.
Відповідно до частини шостої статті 10 Закону України “Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання”, обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньо будинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється відповідно до правил, також на власників (співвласників) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання.
Загальний обсяг спожитої теплової енергії Q опал. буд. на опалення будівлі/ будинку у розрахунковому періоді визначається за показаннями вузла комерційного обліку теплової енергії (теплолічильника) та розподіляється, згідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг: 
на потреби опалення житлових/нежитлових приміщень (Q прим.); 
опалення місць загального користування (МЗК) та забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення (до 31.12.2021); 
на забезпечення загальнобудинкових потреб на опалення (ЗБП) та на обсяг теплової енергії, що надходить від транзитних мереж (з 01.01.2022).
Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ст. 530 Цивільного кодексу України).
Відповідно до статті 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
У пункті 34 договору сторони погодили, що споживач здійснює оплату щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.
Однак, в порушення умов договору відповідачем належним чином не виконані зобов`язання щодо оплати наданих послуг з постачання теплової енергії та не здійснено розрахунок за надані послуги в повному обсязі у зв`язку з чим заборгованість відповідача за період з 05.11.2021 по 31.01.2026 за послуги теплопостачання у розмірі 371 216, 27 грн та заборгованість за послуги абонентського обслуговування за період з 01.03.2023 по 31.01.2026 у розмірі 582, 22 грн.
Доказів оплати вказаної заборгованості відповідачем суду не надано. 

Заперечуючи твердження відповідача викладені у відзиві на позовну заяву, позивач вказує на те, що предметом пору у справі №904/1645/26 є стягнення заборгованості з відповідача за послугу з постачання теплової енергії, а саме:
- донарахування до мінімальної частки, теплова енергія витрачена на місця загального користування до 31.12.2021, функціонування внутрішньобудинкових мереж та загальнобудинкові потреби з 01.01.2022); 
- плата за абонентське обслуговування за період з 05.11.2021 по 31.01.2026 (до припинення права власності відповідача).
Відповідно п.3 Розділу I Методики розподілу № 315, розподіл обсягів спожитих у будівлі/будинку комунальних послуг здійснюється між споживачами для житлових та нежитлових приміщень (в тому числі приміщень з індивідуальним опаленням, вбудованих, вбудовано-прибудованих або прибудованих приміщень, а також приміщень, які обладнані окремим входом), які є самостійними об`єктами нерухомого майна, не є самостійними об`єктами нерухомого майна, але перебувають у користуванні різних споживачів відповідних комунальних послуг, та власниками майнових прав на об`єкти нерухомого майна у завершеній будівництвом будівлі, право власності на які не зареєстровано. 
Обсяг спожитої споживачем послуги визначається як частина обсягу теплової енергії, спожитої у будинку для потреб опалення, визначеної та розподіленої згідно з вимогами Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» від 22.06.2017 № 2119-VIII. 
Для кожного споживача, платіж за послугу з постачання теплової енергії складається з саме його спожитої частки теплової енергії від загальнобудинкового обсягу (що розрахований та розподілений у відповідності Закону «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та Методики розподілу № 315) помножений на тариф, що затверджується місцевими органами самоврядування. 
Відповідно до п. 11 Типового договору обсяг спожитої у будинку послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу № 315. 
Згідно з п. 32 Типового договору розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць. Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, передбачено, що розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги здійснюється з урахуванням показань вузлів розподільного обліку/приладів - розподілювачів теплової енергії, а у разі їх відсутності - пропорційно опалюваній площі (об`єму) приміщення споживача відповідно до Методики розподілу № 315. 
Загальний обсяг спожитої теплової енергії Q опал. буд. на опалення будівлі/ будинку у розрахунковому періоді визначається за показаннями вузла комерційного обліку теплової енергії (теплолічильника) встановленого на будинок та розподіляється, згідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг. 
Відповідачу здійснюється нарахування за надані послуги: 
- донарахування обсягу теплової енергії до встановленої мінімальної частки середнього питомного споживання; 
- опалення місць загального користування (МЗК) та забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення (до 31.12.2021); 
- на забезпечення загальнобудинкових потреб на опалення (ЗБП) (з 01.01.2022р.). 
В розрахунку заборгованості в рахунку за 31.01.2026 року знято нарахування МЗК за - 0,75 Гкал. 
В розрахунку заборгованості в рахунках від 08.12.2021, від 31.12.2021 відсутнє нарахування ЗБП. I. 
Згідно п.5 ч.2 ст.10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», для споживачів, приміщення яких оснащені вузлами розподільного обліку, розподілене питоме споживання теплової енергії в розрахунку на 1 квадратний метр площі (1 кубічний метр об`єму) квартири (іншого приміщення) не може становити менше мінімальної частки питомого споживання теплової енергії, яка визначається згідно з методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. 
Пунктом 3 Розділу III Методики розподілу № 315, зазначено, що для опалюваного приміщення, оснащеного приладом (приладами) розподільного обліку теплової енергії, крім обсягу теплової енергії, визначеного на підставі його/їх показань, донараховується обсяг теплової енергії Qдонпр.j або Qдонпр.g, якщо фактичне споживання теплової енергії у такому приміщенні менше мінімальної частки середнього питомого споживання, яка визначається відповідно до пунктів 1-3 розділу VI цієї Методики. 
Пунктом 1 Розділу VI Методики розподілу №315, якщо опалюване приміщення спожило менший обсяг теплової енергії, визначений за показаннями приладів розподільного обліку теплової енергії, ніж визначений за мінімальною часткою середнього питомого споживання, такому приміщенню донараховується обсяг спожитої теплової енергії. 
Відповідно до розділу III Методики розподілу передбачено, що обсяг теплової енергії, витрачений на опалення місць загального користування (МЗК) та допоміжних приміщень будівлі, визначається як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі: одноповерхова будівля - 20 % ; двоповерхова -18 % ; триповерхова - 16 % ; чотириповерхова - 14% ; п`ятиповерхова – 12 % ; шестиповерхова та вище - 10 %. 
Пунктом 4 Розділу I Методики розподілу № 315, для розподілу приймаються показання вузлів комерційного та розподільного обліку, приладів розподільного обліку теплової енергії станом на кінцеву дату розрахункового періоду, отримані виконавцем розподілу комунальної послуги, у спосіб, визначений договором про надання комунальної послуги. 
Обсяг теплової енергії витраченої на опалення місць загального користування (МЗК) (нарахування листопад-грудень 2021), визначається як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі. 
Відповідно до п. 11 Розділу IV Методики розподілу № 315 від 22.11.2018, встановлено якщо проектом на будівлю/будинок було передбачено встановлення приладів опалення у МЗК та допоміжних приміщеннях, але вони були демонтовані, то для забезпечення нормативної температури у цих приміщеннях такі прилади опалення повинні бути відновлені виконавцем послуг з управління багатоквартирним будинком. 
Пункт 8 Розділу I Методики розподілу № 315, у разі відсутності у виконавця розподілу комунальних послуг даних щодо площ МЗК та допоміжних приміщень та/або даних щодо трубопроводів внутрішньобудинкової системи опалення у підвалах, техпідпіллях та на горищах, то обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби (ЗБП) опалення (Qз.б.поп.проект), може бути визначений спрощено: як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі/будинку (Qопбуд): для 1-5 поверхової будівлі/будинку - 25 % (буд. 1 по вул. Степана Бандери (Костенка) є 3-ох поверховий будинок) для 6-10 поверхової будівлі/будинку - 20 %; для будівлі/будинку вище 10 поверхів - 15 %; для будівель/будинків комбінованої поверховості - відсоток, визначений як середнє арифметичне значення вищевказаних відсотків в залежності від поверховості частин будівлі/будинку. 
Пункт 12 Розділу IV Методики розподілу № 315, обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби (ЗБП) опалення будівлі/будинку, розподіляється між усіма власниками (співвласниками) приміщень будівлі/будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення) пропорційно до загальних/опалюваних площ/ об`ємів їх житлових/нежитлових приміщень. 
Відповідно до Розділу V Методики розподілу № 315 передбачено, що обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення приймається як частка від загального обсягу теплової енергії, спожитої на опалення будівлі при подачі теплоносія в опалювані приміщення від центрального теплового пункту або теплогенеруючої/ когенераційної установки, яка не є автономною, - 8%. 
Порядок визначення частки тепла, що витрачається на загальнобудинкові потреби не передбачає враховувати наявність або відсутність радіаторів на сходових клітинах, наявність чи відсутність трубопроводів внутрішньої системи опалення на горищі та підвалі будинку, їх протяжність діаметр, тощо. 
Пунктом 11. Розділу IV. Визначення та розподіл обсягу спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення Методики розподілу № 315 передбачено, що якщо проектом на будівлю/будинок було передбачено встановлення приладів опалення у МЗК та допоміжних приміщеннях, але вони були демонтовані, то для забезпечення нормативної температури у цих приміщеннях такі прилади опалення повинні бути відновлені виконавцем послуг з управління багатоквартирним будинком.

Щодо заперечень відповідача про порушення позивачем строку позовної давності зі зверненням до суду з позовними вимогами про стягнення з відповідача заборгованості за послугу з постачання теплової енергії за період з 05.11.2021 по 31.01.2026 у розмірі 371 216, 27 грн, заборгованість за абонентське обслуговування за період з 01.03.2023 по 31.01.2026 у розмірі 582, 22 грн, суд зазначає наступне. 
Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30.03.2020 (набрав чинності 02.04.2020) розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: "під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, зокрема статтями 257, 258 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину". 
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19", прийнятої відповідно до ст.29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", на усій території України встановлений карантин з 12.03.2020, який, у свою чергу, постановами Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 № 239, від 20.05.2020 № 392, від 22.07.2020 № 641, від 26.08.2020 № 760, від 13.10.2020 № 956, від 09.12.2020 № 1236, від 17.02.2021 № 104, від 21.04.2021 № 405, від 23.02.2022 № 229, № 630 від 27.05.2022 був неодноразово продовжений. 
Так, Кабінет Міністрів України постановою від 19.08.2022 № 928 вносив зміни, зокрема, до Постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Вони передбачають, що продовжено термін дії карантину та обмежувальних протиепідемічних заходів в Україні для запобігання розповсюдженню COVID-19 до 31.12.2022. В подальшому період карантину продовжувався, зокрема постановою №1423 від 23.12.2022 до 30.04.2023. Постановою від 25.04.2023 № 383 до 30.06.2023. 
З аналізу пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України вбачається, що продовжені цим пунктом строки, закінчуються із відміною/ скасуванням на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 Так, Постановою Кабінету Міністрів України № 651 від 27.06.2023 відмінено з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. 
Таким чином, продовжений за приписом пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України строк, визначений статтею 257, 258 Цивільного кодексу України, закінчився із відміною/скасуванням на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. 
В той же час, відповідно до пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. 
На підставі Закону України «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» від 14.05.2025 №4434-IX (набрав чинності з 04.09.2025) пункт 19 був виключений з розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України.
Відповідно, з 04.09.2025 відпали підстави для зупинення перебігу позовної давності, передбачені пунктом 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України.
Позовну заяву КПТМ «Криворіжтепломережа» подано через Електронний суд 26.03.2026 в межах строку позовної давності.
Додатково суд при вирішенні спору звертається до висновків Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17, які зводяться до того, що суди, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19)). Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору (аналогічну правову позицію викладено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 761/6144/15-ц (провадження № 61-18064св18)). Велика Палата Верховного Суду зазначає, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.
Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
За умовами статті 236 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Отже, рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.
З огляду на викладене, оцінивши усі наявні в матеріалах справи докази як кожен окремо, так і у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги, з урахуванням заяви про зміну предмету позову - не є законними та обґрунтованими, не були доведені належними та допустимими доказами в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, а тому задоволенню не підлягають з підстав, наведених судом у даному рішенні. 
Усі інші доводи, посилання та обґрунтування учасників справи судом враховані при вирішенні спору, проте, є такими, що не спростовують висновків суду щодо спірних правовідносин учасників справи, і судом надано належну оцінку усім наявним у справі доказам та правовідносинам учасників справи, і за результатами чого ухвалюється рішення у відповідності до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України. 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів позивача та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі суд дійшов висновку, що учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах. 
Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
За змістом ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача заборгованості за послуги теплопостачання у розмірі 371 216, 27 грн та заборгованість за послуги абонентського обслуговування у розмірі 582, 22 грн, визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо нарахування пені
Відповідно до положень статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
За прострочення виконання зобов`язання позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню за загальний період прострочення з 01.04.2025 по 17.03.2026 в загальній сумі 1 009, 60 грн.
У разі несвоєчасного здійснення платежів Споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі 0, 01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Нарахування пені починається з першого робочого дня, що настає за останнім днем граничного строку внесення плати за послугу (пункт 45 договору).
Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені у розмірі 1 009, 60 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо 3 % річних та інфляційних втрат
Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, врегульовані нормами статті 625 Цивільного кодексу України.
Згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Заявлені позивачем до стягнення інфляційні втрати в загальній сумі 25 242, 01 грн розраховані за загальний період з травня 2023 року по лютий 2026 року та 3 % річних у розмірі 9 937, 68 грн за період з 02.05.2023 по 17.03.2026.
Судом здійснено перевірку наданих позивачем розрахунків 3 % річних та інфляційних втрат та встановлено, що розрахунки здійснені позивачем правильно. 
Отже, законними й обґрунтованими є позовні вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 25 242, 01 грн та 3% річних у розмірі 9 937, 68 грн.

СУДОВІ ВИТРАТИ
Відповідно до частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору в розмірі 4 895, 85 грн покладаються на відповідача.

Керуючись статями 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 114, 129, 165, 178, 233, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд 

УХВАЛИВ:
Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кривбаспром" (50027, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Степана Бендери (вул. Костенка), буд. 1, прим. 36, код ЄДРПОУ 19427304) на користь Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" (50000, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, пров. Квітки Цісик, буд. 9, код ЄДРПОУ 03342184) за послугу з постачання теплової енергії за період з у розмірі 371 216, 27 грн, заборгованість за абонентське обслуговування у розмірі 582, 22 грн, пеню у розмірі 1 009, 60 грн, інфляційні втрати у розмірі 25 242, 01 грн, 3 % річних у розмірі 9 937, 68 грн та витрати зі сплати судового збору у розмірі 4 895, 85 грн.
Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.І. Ярошенко