ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/2397/26 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого - судді Смокович В.І., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Адміністрації Державної прикордонної служби України, ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ) (далі – ІНФОРМАЦІЯ_3 , в/ч НОМЕР_2 , відповідач 1), ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (далі – в/ч НОМЕР_1 , відповідач 2) про визнання протиправними дій в/ч НОМЕР_2 , які полягають у застосуванні з 01.01.2020 по 19.05.2023, розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, в розмірі 1762,00 грн, встановленої законом на 01.01.2018, при нарахуванні ОСОБА_1 грошового забезпечення, грошової допомоги на оздоровлення у травні 2020 року у розмірі 38 029,60 грн, грошової допомоги на оздоровлення у березні 2021 року у розмірі 42 151,60 грн, грошової допомоги на оздоровлення у березні 2022 року у розмірі 46 731,60 грн, грошової допомоги на оздоровлення у березні 2023 року у розмірі 67 841,20 грн, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у лютому 2020 року у розмірі 36 197,60 грн, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у серпні 2021 року у розмірі 42 609,60 грн, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у березні 2022 року у розмірі 46 731,60 грн, надбавок та доплат, премії та інших виплат нарахованих та виплачених у зв`язку із проходженням військової служби; зобов`язати в/ч НОМЕР_2 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення, грошової допомоги на оздоровлення у травні 2020 року, грошової допомоги на оздоровлення у березні 2021 року, грошової допомоги на оздоровлення у березні 2022 року, грошової допомоги на оздоровлення у березні 2023 року, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у лютому 2020 року, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у серпні 2021 року, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у березні 2022 року, надбавок та доплат, премії та інших виплат нарахованих та виплачених у зв`язку із проходженням військової служби, із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законами України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», «Про Державний бюджет України на 2021 рік», «Про Державний бюджет України на 2022 рік», «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022 та 01.01.2023 відповідно, із застосовуванням ставки військового збору у розмірі 1,5%; визнати протиправними дії в/ч НОМЕР_2 , які полягають у застосуванні з 20.05.2023 по 17.06.2025 включно, розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, в розмірі 1762,00 грн, встановленої законом на 01.01.2018, при нарахуванні ОСОБА_1 грошового забезпечення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у травні 2023 року у розмірі 67 841,20 грн, грошової допомоги на оздоровлення у лютому 2024 року у розмірі 68 757,20 грн, грошової допомоги на оздоровлення у травні 2025 року у розмірі 68 757,20 грн, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у березні 2024 року у розмірі 68 757,20 грн, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у червні 2025 року у розмірі 68 757,20 грн, надбавок та доплат, премії та інших виплат нарахованих та виплачених у зв`язку із проходженням військової служби; зобов`язати в/ч НОМЕР_2 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у травні 2023 року, грошової допомоги на оздоровлення у лютому 2024 року, грошової допомоги на оздоровлення у травні 2025 року, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у березні 2024 року, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у червень 2025 року, надбавок та доплат, премії та інших виплат нарахованих та виплачених у зв`язку із проходженням військової служби, із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законами України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», «Про Державний бюджет України на 2024 рік», «Про Державний бюджет України на 2025 рік» на 01.01.2023, 01.01.2024 та 01.01.2025 року відповідно, із застосовуванням ставки військового збору у розмірі 1,5%; визнати протиправними дії в/ч НОМЕР_1 , які полягають у застосуванні в період з 18.06.2025 по 28.11.2025 включно, розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, в розмірі 1762,00 грн, встановленої законом на 01.01.2018, при нарахуванні ОСОБА_1 грошового забезпечення, грошової компенсації за 45 невикористаних календарних днів щорічної основної відпустки за 2022 рік, 40 невикористаних календарних днів щорічної основної відпустки за 2023 рік, 15 невикористаних календарних днів щорічної основної відпустки за 2024 рік, 10 невикористаних календарних днів щорічної основної відпустки за 2025 рік з розрахунку 1/12 за кожний повний прослужений місяць у розмірі 247 071,73 грн, грошової компенсації за 84 невикористаних календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2019, 2020, 2021, 2022, 2023 і 2024 роки у розмірі 188 672,96 грн, одноразової грошової допомоги при звільненні (50 відсотків місячного грошового забезпечення за 28 (двадцять вісім) повних календарних років служби) у розмірі 943 364,80 грн, надбавок та доплат, премії та інших виплат нарахованих та виплачених у зв`язку із проходженням військової служби та звільненням з неї; зобов`язати в/ч НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення, грошової компенсації за 45 невикористаних календарних днів щорічної основної відпустки за 2022 рік, 40 невикористаних календарних днів щорічної основної відпустки за 2023 рік, 15 невикористаних календарних днів щорічної основної відпустки за 2024 рік, 10 невикористаних календарних днів щорічної основної відпустки за 2025 рік із розрахунку 1/12 за кожний повний прослужений місяць, грошової компенсації за 84 невикористаних календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2019, 2020, 2021, 2022, 2023 та 2024 роки, одноразової грошової допомоги при звільненні (50 відсотків місячного грошового забезпечення за 28 (двадцять вісім) повних календарних років служби), надбавок та доплат, премії та інших виплат нарахованих та виплачених у зв`язку із проходженням військової служби та звільненням з неї, із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленої Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» на 01.01.2025 із застосовуванням ставки військового збору у розмірі 1,5%; зобов`язати відповідача 1 та відповідача 2 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми місячного грошового забезпечення за весь час затримки виплати із одночасною компенсацією податку на доходи фізичних осіб та із застосовуванням ставки військового збору у розмірі 1,5%.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 проходив військову службу в органах Державної прикордонної служби України. Відповідно до інформації відображеній в архівних відомостях особистих карток грошового забезпечення за 2020 – 2025 роки під час проходження військової служби позивач перебував на грошовому забезпеченні у період з січня 2020 року по липень 2025 року включно – у в/ч НОМЕР_2 та з серпня 2025 року по листопад 2025 року включно – у в/ч НОМЕР_1 .
Із огляду на архівні відомості за 2020 – 2023 рік позивачу визначено посадовий оклад та оклад за військовим званням із січня 2020 року, виходячи із прожиткового мінімуму станом на 01.01.2018
Зазначає, що встановлення позивачу посадового окладу та окладу за військовим званням із січня 2020 року по травень 2023 року включно, та розрахунок місячного грошового забезпечення із застосуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2018 та відповідно нарахування інших видів грошового забезпечення, які розраховуються із посадового окладу та окладу за військовим званням, здійснено у значно меншому розмірі, що призвело до порушення майнових прав позивача, а саме гарантованих Законом України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо отримання грошового забезпечення та інших виплат у законодавчо визначеному розмірі.
Звертає увагу суду, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 по справі № 826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 Постанови № 103, яким були внесені зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України № 704.
Кабінетом Міністрів України 12.05.2023 прийнято Постанову № 481, що набрала законної сили 20.05.2023, якою скасовано підпункт 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою №103, та внесено зміни до пункту 4 Постанови № 704, відповідно до яких установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762,00 грн та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14. 
Тобто з 20.05.2023 у зв`язку із внесенням Постановою № 481 змін до Постанови № 103, розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762,00 грн та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.
Піч час проходження позивачем військової служби у в/ч НОМЕР_2 у період з 20.05.2023 по 28.11.2025 включно, йому виплачено у меншому, ніж законодавчо належало розмірі щомісячне грошове забезпечення, оскільки відповідачем неправильно обраховано розмір місячного грошового забезпечення, який є розрахунковою величиною для вказаних виплат, оскільки грошове забезпечення нараховувалося із розрахункової величини 1762,00 грн
Щодо утримання військового збору повідомляє, що відповідно до Закону України від 10.10.2024 № 4015-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у період дії воєнного стану» (набрав чинності 01.12.2024) збільшено ставку військового збору з 1,5 % до 5 % від оподатковуваного доходу фізичних осіб. 
При цьому, Законом України від 04.12.2024 № 4113 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо стимулювання розвитку цифрової економіки в Україні» уточнений перелік доходів військовослужбовців, до яких застосовується ставка військового збору у розмірі 1,5 %.
З огляду на те, що Закон України від 10.10.2024 № 4015-IX набрав чинності 01.12.2024, то зміни до пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України внесені Законом України від 04.12.2024 № 4113 щодо ставки військового збору у розмірі 1,5 % застосовуються з 01.12.2024.
Крім того, пунктом 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 10.10.2024 № 4015-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у період дії воєнного стану» встановлено, що доходи платників військового збору – осіб, визначених пунктом 162.1 статті 162 Податкового кодексу України, нараховані за наслідками податкових періодів до набрання чинності цим Законом, оподатковуються за ставкою військового збору, що діяла до набрання чинності цим Законом, незалежно від дати їх фактичної виплати (надання), крім випадків, прямо передбачених Податковим кодексом України.
Отже за результатами розгляду справи у задоволеній частині позовних вимог в силу положень Податкового кодексу України, має застосовуватись ставка військового збору у розмірі 1,5 %.
Водночас, оскільки відповідачем несвоєчасно виплачено позивачу місячне грошове забезпечення, яка є його доходом, відповідач зобов`язаний у місяці, в якому проведено виплату заборгованості самостійно нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми місячного грошового забезпечення за весь час затримки виплати з вересня 2020 року по день фактичної виплати відповідно до Закону № 2050 та Порядку №159.
Також звертає увагу суду, що оскільки компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати є компенсаторною складовою заробітної плати, то дії відповідача щодо утримання податку на доходи фізичних осіб без виплати позивачу компенсації утриманих сум будуть протиправними, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню. При цьому з таких доходів так само має бути утримано військовий збір за ставкою 1,5%.
Враховуючи наведені обставини позивач просить адміністративний позов задовольнити (арк. спр. 1-16).
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 02.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (арк. спр. 43).
В поданому до суду відзиві на позовну заяву від 12.03.2026 представник відповідача 1 позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 по справі №826/6453/18 за наслідками апеляційного перегляду справи було частково скасовано рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.10.2019 та визнано протиправним та скасовано п. 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб». 
Однак, Кабінетом Міністрів України, жодних змін у пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України № 704 внесено не було.
Кабінетом Міністрів України 28.10.2020 прийнято постанову № 1038 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2006 р. № 1644 і від 30 серпня 2017 р. № 704», якою було внесено зміни у додатки 1, 12, 13, 14 та вилучено звідти умову, що посадовий оклад та оклад за військовим званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. Таким чином, Кабінетом Міністрів України виправив правову колізію, що виникла між примітками Додатків та пунктом 4 постанови № 704.
Проте, навіть після 28.10.2020 пункт 4 постанови Кабінетом Міністрів України № 704 був викладений у наступній редакції: «Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».
Кабінетом Міністрів України 12.05.2023 прийнято постанову № 481 «Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 р. №103, та внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704».
Даною постановою Кабінет Міністрів України, скасував підпункт 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 “Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб” та вніс зміну до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” (Офіційний вісник України, 2017 р., № 77, ст. 2374), виклавши абзац перший в такій редакції:
“4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.”
Таким чином, враховуючи вищенаведене, твердження позивача відносно протиправності дій Адміністрації Держприкордонслужби, які полягають у не застосуванні розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2023 при розрахунку грошового забезпечення та інших належних за цей період додаткових видів грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 19.05.2023 є помилковими, оскільки інше застосування розрахункової величини, аніж визначено пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України № 704 (в редакції постанови за оскаржуваний період) буде протиправним та суперечитиме частині другій статті 19 Конституції України.
Крім того, як на підставу для задоволення позову в цій частині позивач посилається на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 по справі №826/6453/18 за наслідками апеляційного перегляду справи, якою частково скасовано рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.10.2019 та визнано протиправним та скасовано пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб». Однак не зрозуміло з яких правових підстав позивач просить перерахувати його грошове забезпечення з 01.01.2020 станом на 01.01.2020 постанова Кабінету Міністрів України № 704 в редакції постанови КМУ №103 була чинною та не скасовано.
Також звертає увагу суду, що рішення Київського окружного адміністративного суду від 14.03.2025, яке залишено без змін Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2025 у справі № 320/29450/24 адміністративний позов ОСОБИ_ 1 до Кабінету Міністрів України про визнання дій неправомірними та зобов`язання скасувати пункт 2 Постанови №481 про внесення змін до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» - задоволено частково. Визнано дії Кабінету Міністрів України при прийнятті Постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 481 неправомірними. Визнано протиправним та нечинним пункт 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 481 стосовно внесення змін до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 14.03.2025 по справі №320/29450/25 набрало законної сили 18.06.2025, а отже не може бути застосоване до правовідносин, які склалися з 20.05.2023 по 17.06.2025.
Що стосується вимоги про застосовуванням ставки військового збору у розмірі 1,5 %., то Адміністрація Держприкордонслужби зазначає, що в порядку адміністративного судочинства підлягають захисту лише порушені права, і потрібно враховувати, що суд не повинен вирішувати вимоги на майбутнє, а тому права позивача в цій частині не порушені, така вимога є передчасною, і відповідно задоволенню не підлягає (арк. спр. 48-51).
Представник в/ч НОМЕР_1 у відзиві на позовну заяву від 19.03.2026 заперечив проти задоволення позовних вимог, у зв`язку з тим, що станом на час прийняття постанови № 704, пункт 4 зазначеної постанови передбачав, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Вказані додатки до пункту 4 постанови № 704 дублювали положення пункту 4 постанови № 704 в частині зазначення розрахункової величини розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року).
Не приведення Кабінетом Міністрів України приміток до додатків 1, 12, 13, 14 Постанови № 704 у відповідність до змін, що були внесені в пункт 4 цієї ж Постанови, не може бути підставою для обчислення посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням з використанням у якості розрахункової величини "розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року)" (арк. спр. 58-66).
ОСОБА_1 20.03.2026 на адресу суду подано відповідь на відзив, у якому позивач просить адміністративний позов задовольнити з підстав, викладених в позові (арк. спр. 76-81).
Представником відповідача 2 до суду 24.03.2026 подано заперечення, у яких просив врахувати, що заявлені вимоги позивача щодо компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми місячного грошового забезпечення за весь час затримки виплати із одночасною компенсацією податку на доходи фізичних осіб та із застосовуванням ставки військового збору у розмірі 1,5 % до моменту набрання законної сили рішення суду по основним вимогам у справі № 140/2397/26 є передчасними та ґрунтуються на припущеннях, оскільки жодним судовим рішенням не встановлений факт порушення виплати грошового забезпечення позивачу (арк. спр. 84-87).
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 28.05.2026 позов ОСОБА_1 до /ч НОМЕР_2 , в/ч НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви, а саме подання (надіслання) до суду заяви про поновлення строку – п`ять днів з дня вручення вказаної ухвали (арк. спр. 94-98).
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 09.06.2026 заяву представника ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду задоволено. Строк звернення до суду поновлено та розгляд справи продовжено.
Інших заяв по суті справи чи клопотань про розгляд справи в судовому засіданні від учасників справи до суду не надходило.
Суд, перевіривши доводи сторін у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.
Відповідно до витягу з наказу Голови Державної прикордонної служби України «По особовому складу» від 04.09.2019 №904-ОС полковника ОСОБА_1 призначено до Адміністрації Держприкордонслужби (арк. спр. 17).
Наказом Голови Державної прикордонної служби України «По особовому складу» від 17.07.2025 №1397-ОС позивача зараховано у розпорядження коменданта ІНФОРМАЦІЯ_1 (арк. спр. 18).
Згідно з наказом Голови Державної прикордонної служби України «По особовому складу» від 22.07.2025 №1426-ОС полковника юстиції ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення Адміністрації Держприкордонслужби (арк. спр. 19).
Як видно з наказу коменданта ІНФОРМАЦІЯ_1 «По особовому складу» від 23.07.2025 №367 ОС позивача зараховано до списків особового складу комендатури на всі види забезпечення та наказом коменданта ІНФОРМАЦІЯ_1 «По особовому складу» від 27.10.2025 №367 ОС виключено зі списків особового складу комендатури та всіх видів забезпечення (арк. спр. 20-21).
Наказом коменданта ІНФОРМАЦІЯ_1 «По особовому складу» від 04.11.2025 №560-ОС полковник ОСОБА_1 зарахований до списків особового складу комендатури на всі види забезпечення та наказом коменданта ІНФОРМАЦІЯ_1 «По особовому складу» від 28.11.2025 №609-ОС виключено зі списків особового складу комендатури та всіх видів забезпечення (арк. спр. 22-23).
У відповідь на звернення позивача від 16.12.2025 №К-63 відповідач 2 надано особисту картку на грошове забезпечення за 2025 рік та витяги з наказів (арк. спр. 108).
Листом від 05.01.2026 №09/К-14089/187 Адміністрація Держприкордонслужби у відповідь на заяву від 15.12.2025 надано особисті картки грошового забезпечення та витяги з наказів (арк. спр. 109).
Позивач, ознайомившись із картками грошового забезпечення, уважаючи дії відповідача, щодо застосування розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 протиправними, звернувся із даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спеціальним законом, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII).
Відповідно до статті 1 Закону №2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Частиною першою статті 9 Закону №2011-XII передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (частини друга і третя статті 9 Закону № 2011-XII).
Кабінету Міністрів України 30.08.2017 затверджено постанову № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі – Постанова №704).
Пункт 4 Постанови №704, в редакції, чинній на день її прийняття, визначав, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 01 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14. Також додатки 1, 12, 13, 14 до Постанови №704 містять примітки, відповідно до яких, зокрема посадові оклади за розрядами тарифної сітки та оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.
Кабінет Міністрів України 21.02.2018 прийняв Постанову №103 (набрала чинності 24.02.2018), якою внесено зміни до Постанови №704, зокрема, пункт 4 викладено в новій редакції, якою установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14 (пункт 6 Постанови №103).
На момент набрання чинності Постановою №704 (01.03.2018) пункт 4 було викладено в редакції змін, викладених згідно з пунктом 6 Постанови №103.
Отже, станом на 01.03.2018 пункт 4 Постанови №704 визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник як розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018.
Також пунктом 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №1774-VIII встановлена заборона використання мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення розміру посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.
Тобто, згідно із внесеними змінами розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням як складових грошового забезпечення став розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений на 01.01.2018, який був сталою незмінною величиною. При цьому мінімальна заробітна плата для розрахунків розмірів цих окладів не застосовувалася взагалі.
Спірність питання у цій справі полягає у правомірності дій відповідача щодо обчислення та виплати позивачу у період з 01.01.2020 по 28.11.2025 грошового забезпечення (основних та щомісячних додаткових видів, одноразових додаткових видів) з урахуванням посадового окладу, окладу за військовим званням, обчислених із застосуванням розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 (тобто 1762,00 грн), а не з розміру прожиткового мінімуму станом на 01 січня календарного року виплати (станом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022, 01.01.2023, 01.01.2024 та 01.01.2025), що підтверджується архівними відомостями позивача за 2020-2025 роки (арк. спр. 24-33).
При вирішенні спору суд враховує, що відповідно до статті 6 Закону України від 05.10.2000 №2017-III «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (далі - Закон №2017-III) базовим державним соціальним стандартом є прожитковий мінімум, встановлений законом, на основі якого визначаються державні соціальні гарантії та стандарти у сферах доходів населення, житлово-комунального, побутового, соціально-культурного обслуговування, охорони здоров`я та освіти.
Частиною другою статті 92 Конституції України передбачено, що виключно законами України встановлюються, Державний бюджет України і бюджетна система України (пункт 1) та порядок встановлення державних стандартів (пункт 3).
Звідси слідує, що Кабінет Міністрів України не наділений повноваженнями встановлювати розрахункову величину для визначення посадових окладів із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який не відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили.
Суд зауважує, що Закон України від 14.11.2019 № 294-IX «Про Державний бюджет України на 2020 рік», Закон України від 15.12.2020 № 1082-IX «Про Державний бюджет України на 2021 рік», Закон України від 02.12.2021 №1928-IX «Про Державний бюджет України на 2022 рік», Закон України від 03.11.2022 №2710-ІХ «Про Державний бюджет України на 2023 рік», Закон України від 03.11.2022 №2710-ІХ «Про Державний бюджет України на 2024 рік» та Закон України від 19.11.2024 № 4059-IX» Про Державний бюджет України на 2025 рік», не містить застережень, щодо застосування як розрахункової величини для визначення, зокрема грошового забезпечення, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2018, у 2020-2025 роках році не містять, на відміну від пункту 8 розділу Прикінцевих положень Закону України від 23.11.2018 №2629-VIII «Про Державний бюджет України на 2019 рік», яким передбачено, що у 2019 році для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів як розрахункова величина застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 01.01.2018.
Згідно з приписами частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Судом враховано правові висновки Верховного Суду у постанові від 02.08.2022 у справі №440/6017/21 в частині застосування норм права щодо розрахункової величини для визначення посадових окладів, окладів за військовим (спеціальним) званням згідно з Постановою №704. 
Так Верховний Суд сформулював висновок, що з 01.01.2020 положення пункту 4 Постанови №704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою №704, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений на відповідний рік, у тому числі як розрахункова велична для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів. При цьому, Верховний Суд звернув увагу на те, що встановлене положеннями пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1774-VІІІ обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою № 704 жодним чином не впливає на спірні правовідносини, оскільки такою розрахунковою величною є, прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року. Розмір мінімальної заробітної плати не є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, а застосований з іншою метою - для визначення мінімальної величини, яка враховується, як складова при визначенні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням.
Верховний Суд у постанові від 19.10.2022 у справі №400/6214/21 (за позовом військовослужбовця до військової частини у спорі щодо незастосування відповідачем при визначенні посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням відповідно до пункту 4 Постанови №704 розрахункової величини - розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (на 2020, 2021 рік)) дійшов таких же висновків.
Також у постанові від 15.09.2023 у справі № 420/6572/22 Верховний Суд зазначив, що з 01.01.2020 розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою № 704, є прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року, побудований головним чином - як випливає з їх змісту - на принципі подолання правової колізії, за яким перевагу у застосуванні має нормативний акт вищої юридичної сили.
Вирішуючи спір, суд також враховує, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 Постанови №103, яким були внесені зміни до пункту 4 Постанови №704. Тобто, з 29.01.2020 (з дати набрання законної сили судовим рішенням у справі №826/6453/18) діє пункт 4 Постанова №704 щодо розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням в редакції, яка була чинна до набрання чинності Постановою №103.
При цьому встановлене положеннями пункту 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №1774-VIII обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів розрахованих згідно з Постановою №704 жодним чином не впливає на спірні правовідносини, оскільки такою розрахунковою величною є прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом саме на 1 січня календарного року. Розмір мінімальної заробітної плати не є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, а застосований з іншою метою - для визначення мінімальної величини, яка враховується як складова при визначенні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням.
У цій справі судом встановлено, що у спірному періоді (у 2020-2025 роки) ОСОБА_1 грошове забезпечення виплачувалося з урахуванням посадового окладу та окладу за військове звання, які розраховані згідно з Постановою №704, виходячи з розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01.01.2018 (1762,00 грн.), про що відповідачами не заперечується.
Статтею 7 Закону України від 07.12.2017 №2246-VIII «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлено у 2018 році прожитковий мінімум для основних соціальних і демографічних груп населення: працездатних осіб з 01 січня 2018 року - 1762 гривні.
Натомість Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» з 1 січня - 2102 гривні, Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» з 1 січня – 2270 гривні, Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» з 1 січня - 2481 гривні, Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» з 1 січня - 2684 гривні, Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» з 1 січня - 3028 гривні та Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» з 1 січня - 3328 гривні.
Пунктом 2 Постанови № 481 від 12.05.2023 «Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103, та внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704» внесена зміна до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб (Офіційний вісник України, 2017 р., № 77, ст. 2374), викладено абзац 1 в такій редакції:
«Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.».
Отже, пункт 4 Постанови № 704 в первісній редакції, яка визначала застосування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, був застосовним до 19.05.2023.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14.03.2025 у справі №320/29450/24, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2025, визнано протиправним та нечинним пункт 2 Постанови №481 стосовно внесення змін до пункту 4 Постанови №704.
Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, що стосуються реалізації конституційного права на соціальний захист, і сформулював юридичні позиції, згідно з якими за Конституцією України певні категорії громадян України потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави; до них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі, у тому числі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, органах, що забезпечують суверенітет і територіальну цілісність, її економічну та інформаційну безпеку (Рішення від 20.03.2002 № 5-рп/2002, Рішення від 17.03.2004 № 7-рп/2004, Рішення від 20.12.2016 № 7-рп/2016).
Так, у Рішенні від 20.12.2016 № 7-рп/2016 Конституційний Суд України зазначив, що організаційно-правові та економічні заходи, спрямовані на забезпечення належного соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей, пов`язані з особливістю виконуваних ними обов`язків щодо забезпечення однієї з найважливіших функцій держави - захист суверенітету і територіальної цілісності України (частина перша статті 17 Основного Закону України); потреба в додаткових гарантіях соціального захисту цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена, зокрема, тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей.
У первинній редакції пункту 4 Постанови № 704 Кабінет Міністрів України визначив розрахунковою величиною для визначення посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями прожитковий мінімум, встановлений законом на поточний рік, як державний соціальний стандарт, встановлений законом, який був покликаний забезпечити достатній рівень життя військовослужбовців на фоні росту цін та інфляції в країні та уникнути необхідності одноразових, штучних підвищень грошового забезпечення за рахунок видання окремих нормативно-правових актів.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» державні соціальні стандарти - встановлені законами, іншими нормативно-правовими актами соціальні норми і нормативи або їх комплекс, на базі яких визначаються рівні основних державних соціальних гарантій.
Державні соціальні стандарти і нормативи встановлюються з метою, зокрема визначення механізму реалізації соціальних прав та державних соціальних гарантій громадян, визначених Конституцією України (положення статті 2 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»).
Згідно з приписами статті 6 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» базовим державним соціальним стандартом є прожитковий мінімум, встановлений законом, на основі якого визначаються державні соціальні гарантії та стандарти у сферах доходів населення, житлово-комунального, побутового обслуговування, соціального захисту, культури, охорони здоров`я та освіти.
Відповідно до пояснювальної записки до проекту Постанови № 704 необхідність її прийняття була зумовлена потребою реформування системи грошового забезпечення військовослужбовців, оптимізації структури грошового забезпечення та підвищення рівня грошового забезпечення військовослужбовців, який узгоджено з мінімальною заробітною платою в державі шляхом установлення розмірів посадових окладів, окладів за військовим званням у співвідношенні до прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року.
Натомість пункт 4 Постанови № 704 в редакції пункту 2 Постанови № 481 замінює такий державний соціальний стандарт як прожитковий мінімум на сталу величину 1 762,00 грн, застосування якої при визначенні посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців не лише суттєво зменшує їх розміри окладів, а й зводить нанівець мету прийняття Постанови № 704 як такої.
Така зміна правового регулювання щодо розрахунку грошового забезпечення військовослужбовців скасовує основну новелу пункту 4 Постанови № 704, яка полягала в тому, що розміри посадових окладів, окладів за військовим званням співвідносилися до прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який установлюється законом про Державний бюджет на відповідний календарний рік, а також призводить до збільшення питомої частки додаткових видів грошового забезпечення, що нівелює ідею оптимізації структури грошового забезпечення та гарантії захищеності грошового забезпечення військовослужбовців від негативних економічних факторів.
Приписи пункту 4 Постанови № 704 у первинній редакції відповідали вимогам Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII, який запровадив розрахунковою величиною для визначення посадових окладів різних категорій публічних службовців саме прожитковий мінімум для працездатних осіб, установлений для працездатних осіб на 1 січня календарного року.
Суд звертає увагу, що Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 17.02.2026 по справі № 520/5814/24 відступив від висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 20.10.2025 у справі № 600/3516/24-а та від 22.10.2025 у справі № 420/3824/25, у яких викладено правовий висновок про те, що з дня набрання чинності Постановою № 481 (20.05.2023) та протягом усього періоду її дії (до 18.06.2025) правові підстави для видачі довідок про розмір грошового забезпечення із застосуванням розрахункової величини у вигляді прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, відсутні. Протягом зазначеного періоду визначення посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями здійснювалося, виходячи з фіксованої величини 1 762.00 грн, передбаченої Постановою № 481 та сформував наступний: до правовідносин, пов`язаних із оформленням та направленням до органу Пенсійного фонду України довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії позивача, визначеного станом на 01.01.2024 відповідно до Постанови № 704, під час обчислення розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням має застосовуватися пункт 4 Постанови № 704 в первісній редакції, яка передбачала використання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 1 січня календарного року, а не редакція, змінена Постановою № 481, якою визначено фіксовану розрахункову величину 1 762.00 грн.
Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відтак, посилання відповідачів на те, що у спірний період з 29.01.2020 до 28.11.2025 не було підстав для обрахунку грошового забезпечення виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022, 01.01.2023, 01.01.2024 та 01.01.2025 є помилковими.
Суд зазначає, що грошове забезпечення позивача у період з 29.01.2020 до 28.11.2025 обчислене без урахування зміни прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 1 січня відповідного календарного року, що призвело до його виплати в меншому розмірі, ніж встановлений законодавством, чим порушені права позивача на належне грошове забезпечення.
Таким чином, посадовий оклад позивача та його оклад за військовим званням за вказаний період мав визначатися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а не на 01.01.2018 (виходячи з прожиткового мінімуму 1 762,00 грн), що своєю чергою призвело до неправильного обчислення складових грошового забезпечення.
Дана позиція узгоджується із постановами Другого апеляційного адміністративного суду від 26.02.2026 у справах №520/93/25, №520/9491/25 та від 27.02.2026 у справі №440/12116/25, від 27.04.2026 у справах №520/20786/25, №520/198/26, №520/29949/25, №520/21741/25, №440/16902/25 та інших.
Відповідно до пункту 2 Постанови №704 грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Пунктом 2 розділу I Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25.06.2018 №558 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23.07.2018 за №854/32306; далі - Інструкція №558, зі змінами), установлено, що місячне грошове забезпечення - грошове забезпечення, на отримання якого у відповідному місяці має право військовослужбовець згідно із чинним законодавством. Місячне грошове забезпечення складається із: основних видів грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням); щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, премія).
Особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, за наявності вислуги років на військовій службі виплачується надбавка за вислугу років у відсотках до посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням (пункт 1 глави 1 розділу ІІІ Інструкції №558).
За змістом пункту 1 глави 14 розділу III цієї Інструкції начальники (командири) органів Держприкордонслужби мають право преміювати військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби, курсантів з числа осіб, які не проходили до зарахування на навчання військової служби) відповідно до їх особистого внеску в загальний результат служби в межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менше ніж 10 відсотків посадових окладів, та економії фонду грошового забезпечення.
Відповідно до пункту 1 глави 6 розділу IV Інструкції №558 військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) за рішенням начальника (командира) органу Держприкордонслужби може надаватися у межах фонду грошового забезпечення, затвердженого в кошторисі органу Держприкордонслужби, один раз на рік матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань (далі - матеріальна допомога) в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.
Згідно з пунктом 1 глави 7 розділу IV Інструкції №558 військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) один раз на рік надається допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
Право на виплату грошової компенсації за невикористані дні відпустки визначене абзацом третім пункту 14 статті 10-1 Закону №2011-XII.
Відповідно до пункту 6 глави 8 розділу V Інструкції №558 у рік звільнення зі служби військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) зазначеним у пунктах 4, 5 цієї глави, у разі невикористання ними щорічної основної та додаткової відпусток виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей. Грошова компенсація за всі невикористані дні відпустки провадиться виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого має військовослужбовець відповідно до чинного законодавства, на день виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.
Отже, виплата щомісячних додаткових та одноразових видів грошового забезпечення залежить від розміру посадового окладу та окладу за військовим званням.
З архівних відомостей ОСОБА_1 судом встановлено, що допомога на оздоровлення виплачувалась позивачу у травні 2020 року, березні 2021 року, березні 2022 року, березні 2023 року, лютому 2024 року та травні 2025 року; матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у лютому 2020 року, серпні 2021 року, березні 2022 року, травні 2023 року, березні 2024 року та червні 2025 року (арк. спр. 24-33).
Наказом коменданта ІНФОРМАЦІЯ_1 від 28.11.2025 №609-ОС визначено виплатити позивачу грошову компенсацію за 45 невикористаних календарних днів щорічної основної відпустки за 2022 рік, 40 невикористаних календарних днів щорічної основної відпустки за 22 рік, 40 невикористаних днів щорічної основної відпустки за 2023 рік, 15 невикористаних календарних днів щорічної основної відпустки за 2024 рік, 10 невикористаних календарних днів щорічної основної відпустки за 2025 рік з розрахунку 1/12 за кожний повний прослужений місяць та за 84 невикористаних календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2019, 2020, 2021, 2022, 2023 та 2024 роки, а також визначено виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні (50 відсотків місячного грошового забезпечення за 28 (двадцять вісім) повних календарних років служби) (арк. спр. 23).
Відтак суд зауважує, що виплата допомоги за оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2020-2025 роки повинна була виплачуватись ОСОБА_1 саме з урахуванням розрахункової величини розміру прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб станом на 2022-2025 роки, тоді як компенсація за невикористані дні основної та додаткової відпустки – станом на 01.01.2025, у зв`язку із виключенням позивача зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення 28.11.2025.
Що стосується вимоги про зобов`язання відповідача провести компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати від 21.02.2001 №159 (далі - Порядок №159), суд зазначає наступне.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 № 2050-III (далі - Закон №2050-ІІІ).
Відповідно до статті 1 Закону №2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Згідно із статті 2 Закону №2050-ІІІ компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Згідно зі статтею 3 Закону №2050-ІІІ визначено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Відповідно до статті 4 Закону №2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Отже, компенсація втрати частини доходів нараховується та виплачується на вже нараховані суми. При цьому, компенсація нараховується та проводиться при виплаті доходу, тобто право на компенсацію особа набуває в момент отримання доходу.
Аналіз наведених норм дає підстави колегії суддів для висновку, що основною умовою для виплати громадянину компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, у зв`язку з порушенням строків його виплати, мають компенсаторний характер.
При цьому, Закон №2050-ІІІ пов`язує виплату компенсації втрати частини доходів з виплатою основної суми доходу.
Враховуючи те, що виплата суми індексації грошового забезпечення в належному розмірі на час розгляду справи позивачу не проведена, відповідно відсутня виплата основної суми доходу в розумінні Закону №2050-ІІІ, за наявності якої можлива виплата суми компенсації.
Водночас, зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 Закону №2050-ІІІ, окремих положень Порядку №159 дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.
Така правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі №336/4675/17, від 21.06.2018 у справі №523/1124/17, від 03.07.2018 у справі №521/940/17, від 10.04.2019 у справі №686/13725/17, від 15.10.2020 у справі №240/11882/19. 
Щодо компенсації суму податку з доходів фізичних осіб відповідно до Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44 (далі – Порядок №44) суд зазначає, що така вимога позивачем заявлена виключно щодо компенсації втрати частини доходів.
Пунктом 168.5 пункту 168 Податкового кодексу України (далі – ПК України) передбачено, що суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими, особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, а також визначених Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей членами сім`ї, батьками, утриманцями загиблого (померлого) військовослужбовця, у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.
Згідно з пунктом 1 Порядку № 44 цей Порядок визначає умови та механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (в тому числі відрядженими до органів виконавчої влади та інших цивільних установ), співробітниками Служби судової охорони у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі грошова компенсація).
Відповідно до пункту 2 Порядку № 44 грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.
Пунктом 3 Порядку № 44 визначено, що виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України Про податок з доходів фізичних осіб.
Відповідно до пункту 4 Порядку № 44 виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.
Аналіз наведених положень Порядку № 44 дає підстави для висновку, що грошова компенсація сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних, зокрема, військовослужбовцями, а також особами, звільненими із служби, виплачується їм для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби одночасно з виплатою грошового забезпечення за місцем його одержання у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення..
Отже, враховуючи висновки Верховного Суду щодо застосування норм Порядку № 44 та пункту 168.5 статті 168 ПК України, грошова компенсація сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних, зокрема, військовослужбовцями, а також особами, звільненими із служби, виплачується їм для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби одночасно з виплатою грошового забезпечення за місцем його одержання у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення. При цьому кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення, є компенсаторною складовою доходу у вигляді заробітної плати працівника.
Оскільки компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати є компенсаторною складовою заробітної плати, то дії відповідача щодо утримання податку на доходи фізичних осіб без виплати позивачу компенсації утриманих сум є протиправними, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Аналогічна позиція викладена в постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2026 у справі № 380/21144/25.
Водночас, позовна вимога про зобов`язання відповідача здійснити відрахування військового збору у розмірі 1,5% задоволенню не підлягає, оскільки перерахунок грошового забезпечення позивача ще не відбувся, а задоволення позовних вимог на майбутнє не відповідає завданню та меті адміністративного судочинства, які визначені КАС України.
Щодо періодів перебування на грошовому забезпечення ОСОБА_1 у відповідачів суд також враховує, що наказом Голови Державної прикордонної служби України «По особовому складу» від 04.09.2019 №904-ОС полковника ОСОБА_1 призначено до Адміністрації Держприкордонслужби (арк. спр. 17); наказом Голови Державної прикордонної служби України «По особовому складу» від 22.07.2025 №1426-ОС полковника юстиції ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення Адміністрації Держприкордонслужби (арк. спр. 19); наказом коменданта ІНФОРМАЦІЯ_1 «По особовому складу» від 23.07.2025 №367 ОС позивача зараховано до списків особового складу комендатури на всі види забезпечення та наказом коменданта ІНФОРМАЦІЯ_1 «По особовому складу» від 27.10.2025 №367 ОС виключено зі списків особового складу комендатури та всіх видів забезпечення (арк. спр. 20-21); наказом коменданта ІНФОРМАЦІЯ_1 «По особовому складу» від 04.11.2025 №560-ОС полковник ОСОБА_1 зарахований до списків особового складу комендатури на всі види забезпечення та наказом коменданта ІНФОРМАЦІЯ_1 «По особовому складу» від 28.11.2025 №609-ОС виключено зі списків особового складу комендатури та всіх видів забезпечення (арк. спр. 22-23).
З урахуванням встановлених обставин, виходячи із наданих частиною другою статті 245 КАС України повноважень, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову шляхом визнання протиправними дій в/ч НОМЕР_2 , які полягають у застосуванні з 29.01.2020 по 19.05.2023, розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, в розмірі 1762,00 грн, встановленої законом на 01.01.2018, при нарахуванні ОСОБА_1 грошового забезпечення, грошової допомоги на оздоровлення у травні 2020 року, грошової допомоги на оздоровлення у березні 2021 року, грошової допомоги на оздоровлення у березні 2022 року, грошової допомоги на оздоровлення у березні 2023 року, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у лютому 2020 року, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у серпні 2021 року, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у березні 2022 року, надбавок та доплат, премії та інших виплат нарахованих та виплачених у зв`язку із проходженням військової служби; зобов`язати в/ч НОМЕР_2 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення застосуванні з 29.01.2020 по 19.05.2023, грошової допомоги на оздоровлення у травні 2020 року, грошової допомоги на оздоровлення у березні 2021 року, грошової допомоги на оздоровлення у березні 2022 року, грошової допомоги на оздоровлення у березні 2023 року, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у лютому 2020 року, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у серпні 2021 року, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у березні 2022 року, надбавок та доплат, премії та інших виплат нарахованих та виплачених у зв`язку із проходженням військової служби, із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законами України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», «Про Державний бюджет України на 2021 рік», «Про Державний бюджет України на 2022 рік», «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022 та 01.01.2023 відповідно, з урахуванням виплачених суд; визнати протиправними дії в/ч НОМЕР_2 , які полягають у застосуванні з 20.05.2023 по 22.07.2025 включно, розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, в розмірі 1762,00 грн, встановленої законом на 01.01.2018, при нарахуванні ОСОБА_1 грошового забезпечення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у травні 2023 року, грошової допомоги на оздоровлення у лютому 2024 року, грошової допомоги на оздоровлення у травні 2025 року, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у березні 2024 року, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у червні 2025 року, надбавок та доплат, премії та інших виплат нарахованих та виплачених у зв`язку із проходженням військової служби; зобов`язати в/ч НОМЕР_2 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення з 20.05.2023 по 22.07.2025, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у травні 2023 року, грошової допомоги на оздоровлення у лютому 2024 року, грошової допомоги на оздоровлення у травні 2025 року, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у березні 2024 року, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у червень 2025 року, надбавок та доплат, премії та інших виплат нарахованих та виплачених у зв`язку із проходженням військової служби, із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законами України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», «Про Державний бюджет України на 2024 рік», «Про Державний бюджет України на 2025 рік» на 01.01.2023, 01.01.2024 та 01.01.2025 року відповідно, з урахуванням виплачених сум; визнати протиправними дії в/ч НОМЕР_1 , які полягають у застосуванні в період з 23.07.2025 по 28.11.2025 включно, розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, в розмірі 1762,00 грн, встановленої законом на 01.01.2018, при нарахуванні ОСОБА_1 грошового забезпечення з 23.07.2025 по 27.10.2025 та з 03.11.2025 по 28.11.2025, грошової компенсації за 45 невикористаних календарних днів щорічної основної відпустки за 2022 рік, 40 невикористаних календарних днів щорічної основної відпустки за 2023 рік, 15 невикористаних календарних днів щорічної основної відпустки за 2024 рік, 10 невикористаних календарних днів щорічної основної відпустки за 2025 рік з розрахунку 1/12 за кожний повний прослужений місяць, грошової компенсації за 84 невикористаних календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2019, 2020, 2021, 2022, 2023 і 2024 роки, одноразової грошової допомоги при звільненні (50 відсотків місячного грошового забезпечення за 28 (двадцять вісім) повних календарних років служби, надбавок та доплат, премії та інших виплат нарахованих та виплачених у зв`язку із проходженням військової служби та звільненням з неї; зобов`язати в/ч НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення з 23.07.2025 по 27.10.2025 та з 03.11.2025 по 28.11.2025, грошової компенсації за 45 невикористаних календарних днів щорічної основної відпустки за 2022 рік, 40 невикористаних календарних днів щорічної основної відпустки за 2023 рік, 15 невикористаних календарних днів щорічної основної відпустки за 2024 рік, 10 невикористаних календарних днів щорічної основної відпустки за 2025 рік із розрахунку 1/12 за кожний повний прослужений місяць, грошової компенсації за 84 невикористаних календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2019, 2020, 2021, 2022, 2023 та 2024 роки, одноразової грошової допомоги при звільненні (50 відсотків місячного грошового забезпечення за 28 (двадцять вісім) повних календарних років служби), надбавок та доплат, премії та інших виплат нарахованих та виплачених у зв`язку із проходженням військової служби та звільненням з неї, із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленої Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» на 01.01.2025, з урахуванням виплачених сум; зобов`язати відповідача 1 нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми місячного грошового забезпечення за весь час затримки виплати із одночасною компенсацією податку на доходи фізичних осіб; зобов`язати відповідача 2 нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми місячного грошового забезпечення за весь час затримки виплати із одночасною компенсацією податку на доходи фізичних осіб. У задоволенні решти позовних вимог належить відмовити.
Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.
Зважаючи на відсутність документально підтверджених судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, питання про їх розподіл судом не вирішується.
Керуючись статтями 243-246, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», суд 

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) до Адміністрації Державної прикордонної служби України (01601, місто Київ, вулиця Володимирська, будинок 26, ідентифікаційний код юридичної особи 00034039), ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_4 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
Визнати протиправними дій Адміністрації Державної прикордонної служби України, які полягають у застосуванні з 29.01.2020 по 19.05.2023, розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, в розмірі 1762,00 грн, встановленої законом на 01.01.2018, при нарахуванні ОСОБА_1 грошового забезпечення, грошової допомоги на оздоровлення у травні 2020 року, грошової допомоги на оздоровлення у березні 2021 року, грошової допомоги на оздоровлення у березні 2022 року, грошової допомоги на оздоровлення у березні 2023 року, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у лютому 2020 року, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у серпні 2021 року, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у березні 2022 року, надбавок та доплат, премії та інших виплат нарахованих та виплачених у зв`язку із проходженням військової служби.
Зобов`язати Адміністрацію Державної прикордонної служби України здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення з 29.01.2020 по 19.05.2023 включно, грошової допомоги на оздоровлення у травні 2020 року, грошової допомоги на оздоровлення у березні 2021 року, грошової допомоги на оздоровлення у березні 2022 року, грошової допомоги на оздоровлення у березні 2023 року, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у лютому 2020 року, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у серпні 2021 року, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у березні 2022 року, надбавок та доплат, премії та інших виплат нарахованих та виплачених у зв`язку із проходженням військової служби, із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законами України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», «Про Державний бюджет України на 2021 рік», «Про Державний бюджет України на 2022 рік», «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022 та 01.01.2023 відповідно, з урахуванням виплачених суд.
Визнати протиправними дій Адміністрації Державної прикордонної служби України, які полягають у застосуванні з 20.05.2023 по 22.07.2025, розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, в розмірі 1762,00 грн, встановленої законом на 01.01.2018, при нарахуванні ОСОБА_1 грошового забезпечення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у травні 2023 року, грошової допомоги на оздоровлення у лютому 2024 року, грошової допомоги на оздоровлення у травні 2025 року, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у березні 2024 року, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у червні 2025 року, надбавок та доплат, премії та інших виплат нарахованих та виплачених у зв`язку із проходженням військової служби.
Зобов`язати Адміністрацію Державної прикордонної служби України здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 з 20.05.2023 по 22.07.2025 включно грошового забезпечення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у травні 2023 року, грошової допомоги на оздоровлення у лютому 2024 року, грошової допомоги на оздоровлення у травні 2025 року, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у березні 2024 року, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у червень 2025 року, надбавок та доплат, премії та інших виплат нарахованих та виплачених у зв`язку із проходженням військової служби, із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законами України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», «Про Державний бюджет України на 2024 рік», «Про Державний бюджет України на 2025 рік» на 01.01.2023, 01.01.2024 та 01.01.2025 року відповідно, з урахуванням виплачених сум.
Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), які полягають у застосуванні в період з 23.07.2025 по 27.10.2025 та з 03.11.2025 по 28.11.2025, розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, в розмірі 1762,00 грн, встановленої законом на 01.01.2018, при нарахуванні ОСОБА_1 грошового забезпечення, грошової компенсації за 45 невикористаних календарних днів щорічної основної відпустки за 2022 рік, 40 невикористаних календарних днів щорічної основної відпустки за 2023 рік, 15 невикористаних календарних днів щорічної основної відпустки за 2024 рік, 10 невикористаних календарних днів щорічної основної відпустки за 2025 рік з розрахунку 1/12 за кожний повний прослужений місяць, грошової компенсації за 84 невикористаних календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2019, 2020, 2021, 2022, 2023 і 2024 роки, одноразової грошової допомоги при звільненні (50 відсотків місячного грошового забезпечення за 28 (двадцять вісім) повних календарних років служби, надбавок та доплат, премії та інших виплат нарахованих та виплачених у зв`язку із проходженням військової служби та звільненням з неї.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення з 23.07.2025 по 27.10.2025 включно та з 03.11.2025 по 28.11.2025 включно, грошової компенсації за 45 невикористаних календарних днів щорічної основної відпустки за 2022 рік, 40 невикористаних календарних днів щорічної основної відпустки за 2023 рік, 15 невикористаних календарних днів щорічної основної відпустки за 2024 рік, 10 невикористаних календарних днів щорічної основної відпустки за 2025 рік із розрахунку 1/12 за кожний повний прослужений місяць, грошової компенсації за 84 невикористаних календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2019, 2020, 2021, 2022, 2023 та 2024 роки, одноразової грошової допомоги при звільненні (50 відсотків місячного грошового забезпечення за 28 (двадцять вісім) повних календарних років служби), надбавок та доплат, премії та інших виплат нарахованих та виплачених у зв`язку із проходженням військової служби та звільненням з неї, із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленої Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» на 01.01.2025, з урахуванням виплачених сум.
Зобов`язати Адміністрацію Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми місячного грошового забезпечення за весь час затримки виплати із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми місячного грошового забезпечення за весь час затримки виплати із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.І. Смокович