Справа № 127/3377/26
Провадження № 22-ц/801/1483/2026
Категорія: 82
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сичук М. М.
Доповідач:Панасюк О. С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2026 року	Справа № 127/3377/26	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),
суддів Ковальчука О. В., Шемети Т. М.,
з участю секретаря судового засідання Закерничної А. О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична Компанія «Лігал ЛТД Вінниця» про захист прав споживача, стягнення безпідставно отриманих коштів, моральної шкоди та штрафу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична Компанія «Лігал ЛТД Вінниця» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області у складі судді Сичука М. М. від 10 квітня 2026 року (дата складання повного тексту судового рішення відповідає даті його ухвалення),

встановив:

В лютому 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом, за яким просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Лігал ЛТД Вінниця» (далі ТОВ «ЮК «Лігал ЛТД Вінниця», товариство) на його користь:
-2 000, 00 грн безпідставно отриманих коштів;
-3 000, 00 грн у відшкодування моральної шкоди;
-25 % від присудженої суми штрафу;
-понесені втирати на поштовий зв`язок в розмірі 96, 00 грн.
Покликався на те, що 29 листопада 2025 року уклав з договір з ТОВ «ЮК «Лігал ЛТД Вінниця» про надання юридичних послуг, за яким сплатив 2 000, 00 грн, але виявивши неточності у персональних даних, а також у зв`язку з відсутністю наміру продовжувати співпрацю, 01 та 02 грудня 2025 року подав ТОВ «ЮК «Лігал ЛТД Вінниця» заяви про відмову від договору та повернення сплачених коштів. ТОВ «ЮК «Лігал ЛТД Вінниця» жодних юридичних послуг йому не надало. Не було складено процесуальних документів, не здійснювалося представництво його інтересів, не складено актів приймання-передачі виконаних робіт, а також не передано будь-якого результату виконаної роботи. Усна консультація, надана працівником товариства, була безкоштовною.
07 січня 2026 року ОСОБА_1 направив ТОВ «ЮК «Лігал ЛТД Вінниця» досудову претензію з вимогою повернення коштів, яка не була отримана відповідачем та повернута за закінченням строку зберігання.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10 квітня 2026 року позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «ЮК «Лігал ЛТД Вінниця» на користь ОСОБА_1 2 000, 00 грн безпідставно отриманих коштів та 294, 00 грн у відшкодування витрат на поштові відправлення. В решті позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачем не визначено обсяг виконаної роботи та не надано розрахунку її вартості, що позбавляє суд можливості встановити, чи відповідає отримана сума у розмірі 2 000, 00 грн фактично виконаним послугам, а тому визнав цю суму безпідставно отриманими коштами, які підлягають поверненню позивачу на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Матеріали справи не містять належних та достатніх доказів, які б свідчили про наявність істотних душевних страждань, їх характер, тривалість та причинний зв`язок із діями відповідача, а положення статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» не передбачають застосування такої штрафної санкції у спірних правовідносинах, як стягнення штрафу в розмірі 25 % від присудженої суми. Позивач поніс судові витрати, зокрема на поштові відправлення у розмірі 294, 00 грн, що підтверджується належними та допустимими доказами, долученими до матеріалів справи.
В апеляційній скарзі ТОВ «ЮК «Лігал ЛТД Вінниця», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, просило рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення про відмову у позові.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги покликалося на те, що суд першої інстанції помилково вважав 2 000, 00 грн, сплачених ОСОБА_1 безпідставно набутими коштами, тому що вони були сплачені на виконання укладеного між сторонами договору. Відсутність письмових доказів, зокрема складених процесуальних документів, не свідчить про те, що послуги насправді не надавались, тому що з укладенням договору ОСОБА_1 отримав юридичну консультацію та передав пакет документів, опрацювання яких потребувало відповідних часу та знань. Суд не взяв до уваги суперечливу поведінку самого ОСОБА_1 , який надав пакет документів, отримав відповідну консультацію від працівника товариства, після чого видалив з переписки ці документи, унеможлививши подальшу юридичну допомогу. 
ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, за яким просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без мін, як таке, що ухвалене відповідно до встановлених обставин справи, правовідносин сторін та норм матеріального права, яким вони регулюються. 
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Частинами першою – четвертою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення або змінює рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з неправильним застосування норм матеріального і / або порушенням норм процесуального права (стаття 376 ЦПК України).
Установлено, що 29 листопада 2025 року ОСОБА_1 уклав з ТОВ «ЮК «Лігал ЛТД Вінниця» договір про надання юридичних послуг, за яким сплатив 2 000, 00 грн.
Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. 
Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору щодо набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому. 
Це стала правова позиція неодноразово висловлена Верховним Судом, зокрема у постановах від 29 липня 2019 року у справі № 756/3966/17, від 25 червня 2018 року у справі № 314/3995/15, від 11 липня 2018 року у справі № 752/18477/15-ц та ін.
Встановивши, що між сторонами був укладений договір про надання юридичних послуг, порядком виконання якого з боку надавача послуг був незадоволений ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що до цих правовідносин може бути застосовано положення статті 1212 ЦК України про безпідставно набуте майно, на яку позивач посилався як на підставу для задоволення позову.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що правовою підставою позову позивач зазначав також статтю 10 Закону України «Про захист прав споживачів», яка має назву «Права споживача у разі порушення умов договору про виконання робіт (надання послуг)».
Так згідно частиною першою цієї статті споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.
Якщо значну частину обсягу послуги чи робіт (понад сімдесят відсотків загального обсягу) вже було виконано, споживач має право розірвати договір лише стосовно частини послуги або робіт, що залишилася.
Тобто позивач у позові послався, а суд застосував до спірних правовідносин, взаємовиключні положення норм матеріального права.
Як видно зі змісту позовної заяви та наданих доказів позивач не вимагав розірвання договору чи визнання його припиненим (в наслідок односторонньої відмови від договору) і відшкодування збитків, а вказував на те, що кошти, отримані за цим договором були безпідставно набуті відповідачем.
Однак призначивши справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд не визначився з характером спірних правовідносин, не уточнив зміст позовних вимог, що призвело до неправильного вирішення спору.
Апеляційний суд, з урахуванням установленого статтею 13 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства та меж апеляційного розгляду відповідно до приписів статті 367 ЦПК України, ці порушення усунути самостійно (уточнити предмет позову згідно з викладеними у позовній заяві його підставами) не може.
За таких обставин (ураховуючи наявність договірних відносин між сторонами) рішення в оскарженій його частині про стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно отриманих коштів підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові.
Оскільки внаслідок постановлення судом апеляційної інстанції власного судового рішення у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено повністю, то відповідно до приписів статті 141 ЦПК України необхідно здійснити перерозподіл судових витрат, зокрема у виді витрат на поштові відправлення в сумі 294, 00 грн, поклавши їх на позивача. 
Водночас, враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», сплачений ТОВ «ЮК «Лігал ЛТД Вінниця» судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 996, 80 грн необхідно компенсувати відповідачу за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 384 ЦПК України апеляційний суд 

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична Компанія «Лігал ЛТД Вінниця» задовольнити.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 квітня 2026 року скасувати і постановити нове судове рішення.
У позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична Компанія «Лігал ЛТД Вінниця» про захист прав споживача, стягнення безпідставно отриманих коштів, моральної шкоди та штрафу відмовити.
Судовий збір, понесений Товариством з обмеженою відповідальністю «Юридична Компанія «Лігал ЛТД Вінниця» у розмірі 1 996 (одна дев`ятсот дев`яносто шість) грн 80 к. за подання апеляційної скарги компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
(Повний текст судового рішення виготовлено 18 червня 2026 року).

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків  НОМЕР_1 .
Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична Компанія «Лігал ЛТД Вінниця», вул. Василя Стуса, 3/1, м. Вінниця, код ЄДРПОУ 45433248.

Головуючий       О. С. Панасюк

Судді:        О. В. Ковальчук

Т. М. Шемета