ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2026 року 
м. Київ

справа № 554/4681/25
провадження № 61-5155св26 

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Воробйової І. А., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., 

учасники справи:
позивач -     ОСОБА_1 , 
відповідач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,
третя особа - Глобинський відділ державної виконавчої служби у Кременчуцькому районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), 

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на постанову Полтавського апеляційного суду від 24 березня 2026 року у складі колегії суддів:Чумак О.В., Дряниці Ю. В., Пилипчук Л. І.,  
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2025 року    ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»(далі - АТ КБ «Приватбанк»), третя особа - Глобинський відділ державної виконавчої служби у Кременчуцькому районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), про звільнення майна з-під арешту.
В обґрунтування позову зазначала, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 10 лютого 2011 року у справі № 2-462/11 стягнуто з неї на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 33 796,41 грн та судові витрати.
Згідно з Інформацією з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта фізичної особи ОСОБА_1 , їй на праві власності належить: 
земельна ділянка загальною площею 3,03 га, кадастровий номер 0722885600:05:000:1272, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована за адресою: с. Романів Луцького району Волинської області; 
земельна ділянка загальною площею 2,48 га, кадастровий номер 0722885600:05:000:1273, з цільовим призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована за адресою: Романівська с/рада Луцького району Волинської області; 
будинок з господарськими будівлями загальною площею 43,3 кв.м, житловою площею 26,2 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Постановою старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції Олійник О. О. від 28 жовтня 2011 року у межах виконавчого провадження № НОМЕР_2 на вказане майно накладено арешт.
Наразі у ОСОБА_1 виникла необхідність оновлення умов договору оренди земельних ділянок, однак зробити цього вона не може, оскільки згідно з відомостями з Інформаційної довідки наявний запис про арешт нерухомого майна.
Позивачка зазначає, що листом Київського відділу державної виконавчої служби від 22 листопада 2024 року повідомлено про направлення виконавчого провадження за належністю відповідно до пункту 10 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в «старій» редакції) на підставі заяви стягувача про направлення виконавчого документа за фактичним місцем проживання ОСОБА_1 , тобто до Глобинського відділу державної виконавчої служби. 
17 січня 2011 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Глобинського районного управління юстиції Надточій Н. О. відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1.
30 грудня 2011 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Глобинського районного управління юстиції Закревським Ю. В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 як фактично виконаного.
Про факт виконання нею рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 10 лютого 2011 року у справі № 2-462/11 свідчить відсутність інформації відносно ОСОБА_1 в Єдиному реєстрі боржників.
Таким чином, виконавче провадження № НОМЕР_3, відкрите на підставі виконавчого листа № 2-462, виданого 11 серпня 2011 року Октябрським районним судом м. Полтави, про стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості в сумі 33 796,41 грн є закінченим. 
В зв`язку із цим, чинність арешту майна боржника підлягає припиненню зі скасуванням всіх інших заходів із примусового виконання рішення суду.
Посилаючись на викладені обставини, позивачка просила суд зняти арешт на належне їй нерухоме майно, який накладено постановою старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції Олійник О. О. про відкриття виконавчого провадження від 28 жовтня 2011 року, зареєстрованого в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 31 жовтня 2011 року за реєстраційним номером обтяження 11783299 реєстратором: Полтавська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, в межах виконавчого провадження № НОМЕР_2, відкритого на підставі виконавчого листа № 2-462, виданого 11 серпня 2011 року Октябрським районним судом м. Полтави про стягнення із    ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості в сумі 33 796,41 грн.
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Глобинського районного суду Полтавської області від 26 листопада 2025 року провадження усправі закрито.
Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка є боржником у виконавчому провадженні, тому не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачено інший спосіб судового захисту, а саме - оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. 
Не погодившись із вказаним судовим рішення, ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Голубенка В. П. звернулась до суду з апеляційною скаргою. 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Полтавського апеляційного суду від 24 березня 2026 року апеляційну скаргу представника     ОСОБА_1 - адвоката Голубенка В. П. задоволено, ухвалу Глобинського районного суду Полтавської області від 26 листопада 2025 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що такий спосіб судового захистуяк оскарження дій та рішень державного виконавця, спрямованих на скасування арешту спірного майна, не призведе до належного захисту прав позивачки, оскільки навіть у випадку визнання судом таких дій чи рішень протиправними, у контексті обставин цієї справи,не буде підставою для винесення виконавцем постанови про зняття арешту з майна з огляду на вичерпний перелік цих підстав, встановлений статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження».
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
17 квітня 2026 року АТ КБ«Приватбанк» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, сформованою в системі «Електронний суд», напостанову Полтавського апеляційного суду від 24 березня 2026 року. 
В касаційній скарзі заявник просить скасувати вказану постанову апеляційного суду та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції оскаржуване судове рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи, а також відсутністю правового висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Доводи інших учасників справи

06 травня 2026 року ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Голубенка В. П. подала до Верховного Суду відзив, у якому просила касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість. 

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 21 квітня 2026 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.

26 травня 2026 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 17 червня 2026 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи
Встановлено, що  ОСОБА_1 на праві власності належить:
земельна ділянка загальною площею 3,03 га, кадастровий номер 0722885600:05:000:1272, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована за адресою: с. Романів Луцького району Волинської області; 
земельна ділянка загальною площею 2,48 га, кадастровий номер 0722885600:05:000:1273, з цільовим призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована за адресою: Романівська с/рада Луцького району Волинської області; 
будинок з господарськими будівлями загальною площею 43,3 кв.м, житлова площа 26,2 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 10 лютого 2011 року у справі № 2-462/11 стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 33 796,41 грн та вирішено питання розподілу судових витрат.

11 серпня 2011 року Октябрським районним судом м. Полтави видано виконавчий лист № 2-462/11 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 33 796,41 грн.
28 жовтня 2011 року старшим державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції Олійник О. О. на підставі виконавчого листа № 2-462/11, виданого 11 серпня 2011 року Октябрським районним судом м. Полтави, було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2, в рамках якого накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_1 
15 листопада 2011 року державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції винесено постанову про завершення виконавчого провадження № НОМЕР_2 відповідно до пункту 10 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження». 
На цей час виконавче провадження № НОМЕР_2 знищено у зв`язку із закінченням терміну зберігання.
Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 03 грудня 2010 року у справі № 2-12244 забезпечено позов ЗАТ КБ «ПриватБанк» та накладено арешт на все майно ОСОБА_1 
17 січня 2011 року копія вказаної ухвали надійшла до Глобинського відділу державної виконавчої служби у Кременчуцькому районі Полтавської області. 
На виконання вимог ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 03 грудня 2010 року у справі № 2-12244 постановою державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Глобинського районного управління юстиції Надточій Н. О. від 17 січня 2011 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1, в межах якого накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_1 .
Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Глобинського районного управління юстиції Закржевського Ю. В. на підставі пункту 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження № НОМЕР_1 закінчено як фактично виконане.
Відповідно до інформації з Єдиного реєстру боржників від 21 березня 2025 року відносно ОСОБА_1 відсутня інформація. 

Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 
Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржувана постанова апеляційного суду не відповідає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб)- це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

За частиною першою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

ОСОБА_1 є стороною (боржником) у виконавчому провадженні, яка вважає, що бездіяльністю державного виконавця у відповідному виконавчому провадженні порушено її права.

У статті 447 розділу VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Таким чином, розділом VII ЦПК України встановлено спеціальний порядок, за яким здійснюється судовий контроль за виконанням судових рішень.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19) викладено висновок, що «боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Якщо суд помилково прийняв позов до розгляду, під час судового розгляду він має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України».

У постановах Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі №234/18525/19 (провадження № 61-10369св20) та від 20 жовтня 2021 року у справі № 236/789/21 (провадження № 61-11689св21) вказано, що «в разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем або приватним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження». Установивши, що позивач є боржником у виконавчому провадженні, суди першої та апеляційної інстанцій не врахували того, що ця особа не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший порядок судового захисту, а саме оскарження боржником рішення, дій чи бездіяльності державного виконавця або приватного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Помилково прийнявши позов до розгляду, під час судового розгляду суд повинен закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України». 

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Установивши, що ОСОБА_1 булаборжником у виконавчому провадженні, в якому накладено оспорюваний арешт, у позовній заяві вона посилається на неправомірні дії державних виконавців, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав длязакриття провадження у справіна підставі пункту першого частини першої статті 255 ЦПК України, оскільки законом передбачений інший спосіб судового захисту - оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, а не в позовному провадженні.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції на вказане належної уваги не звернув та скасував законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції.
Водночас, той факт, що на цей час виконавче провадження № НОМЕР_2 знищено у зв`язку із закінченням строку зберігання, не може бути перешкодою для оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, оскільки виконавець на підставі заяви боржника вживає заходів щодо відновлення матеріалів виконавчого провадження за допомогою відомостей автоматизованої системи та інших документів, інформації, одержаних ним, у тому числі від сторін виконавчого провадження (див. пункт 78 постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 2/1522/11652/11 (провадження № 14-137цс24)).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції ухвалена відповідно до норм матеріального права, із дотриманням норм процесуального права та на підставі повно, всебічно з`ясованих обставин справи, а тому це рішення, відповідно до статті 413 ЦПК України, необхідно залишити в силі, а постанову апеляційного суду - скасувати.

Керуючись статтями 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Постанову Полтавського апеляційного суду від 24 березня 2026 року скасувати.

Ухвалу Глобинського районного суду Полтавської області від 26 листопада 2025 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: І. А. Воробйова 

А. Ю. Зайцев 

Є. В. Коротенко 

В. М. Коротун