Номер провадження: 22-ц/813/2856/26 
Справа № 523/10249/25
Головуючий у першій інстанції Малиновський О.М.
Доповідач Назарова М. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Назарової М.В.,
суддів: Коновалової В.А., Кострицького В.В.,
за участю секретаря Соболєвої Р.М.,
учасники справи: заявник (боржник) – ОСОБА_1 , стягувач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного позовного провадження
апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» в особі свого представника Чечельницької Антоніни Олексіївни
на ухвалу Пересипського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2025 року, постановлену Пересипським районним судом м. Одеси, у складі: судді Малиновського О.М. в приміщенні того ж суду,
у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у цивільні справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

в с т а н о в и в:

Предметом апеляційного перегляду є ухвала Пересипського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2025 року, якою заяву представника ОСОБА_1 – адвоката Карнауха Івана Олеговича про визнання виконавчого листа такими, що не підлягає виконанню, задоволено.
Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист № 523/10249/25, який був виданий Пересипським районним судом м. Одеси 06.10.2025 р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості в загальному розмірі 22406,43 грн, судового збору в розмірі 3028,0 грн.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 безпідставно одержані кошти за виконавчим листом в розмірі 1021,32 грн (а.с. 21-22).
В апеляційній скарзі позивач ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» в особі свого представника Чечельницької Антоніни Олексіївни просить скасувати ухвалу Пересипського районного суду м. Одеси від 12.11.2025.
Доводами апеляційної скарги є те, що оскаржувана ухвала постановлена всупереч вимогам ст. 432 ЦПК України, так як суд першої інстанції не врахував, що на момент її постановлення виконавче провадження № 79447140 було зупинено.
Скаржник вважає, що суд першої інстанції належним чином не мотивував свій висновок щодо задоволення заяви ОСОБА_1 , не дослідив в повній мірі матеріали справи та безпідставно стягнув з товариства кошти в сумі 1021,32 грн (а.с. 28-34).
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
Ухвалами Одеського апеляційного суду (Назарової М.В. (суддя – доповідач), Коновалової В.А., Сєвєрової Є.С.) від 19.12.2025 та 02.03.2026 за вказаною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 16.06.2026 на о 12:30 год. (а.с. 38-38зв., 44).
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.06.2026 здійснено заміну судді Сєвєрової Є.С. на учасника постійно діючого складу колегії – суддю Кострицького В.В.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 ст. 367 ЦПК України).
У судове засідання 16.06.2026 учасники справи, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, зокрема, заявник (боржник) ОСОБА_1 , стягувач ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» – у відповідності до п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, так як отримали судові повістки-повідомлення на 16.06.2026 в електронних кабінетах підсистеми «Електронний суд» 09.04.2026 о 15:09:18, що підтверджується довідками про доставку електронного документа (а.с. 46-46зв.), не з`явилися. 
Крім того, в апеляційній скарзі ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» просили розглядати справи за їх відсутності (а.с. 29зв.).
Вказане в силу ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Пересипського районного суду м. Одеси від 29.08.2025 у справі № 523/10249/25 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» задоволені. З ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» стягнута заборгованість за договором позики в розмірі 22406,43 грн, судовий збір в розмірі 3028,00 грн.
Відповідно до відомостей з системи Д-3 та довідки секретаря цивільної канцелярій суду слідує, що виконавчий лист у справі № 523/10249/25 виданий стягувачу 06.10.2025. Станом на дату видачі виконавчого листа у суду першої інстанції була відсутня інформація про надходження від ОСОБА_1 апеляційної скарги на рішення суду від 29.08.2025.
Запит про витребування цивільної справи № 523/10249/25 Одеським апеляційним судом, внаслідок надходження апеляційної скарги від ОСОБА_1 , надійшов до Пересипського районного суду м. Одеси лише 07.11.2025.
Згідно з ч. 1 ст. 273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Водночас, згідно з ухвалою Одеського апеляційного суду від 27.10.2025 апеляційна скарга від ОСОБА_1 надійшла до апеляційного суду 22.09.2025, тобто до збігу строку на апеляційне оскарження рішення суду.
Таким чином, з огляду на те, що виконавчий лист був виданий під час оскарження відповідачем рішення суду від 29.08.2025, тобто рішення суду не набрало законної сили, суд дійшов висновку, що виконавчий лист № 523/10249/25, який виданий Пересипським районним судом м. Одеси, слід визнати такими, що не підлягає виконанню.
За припасами частини 4 статті 432 ЦПК України про виправлення помилки в виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу. Якщо стягнення за таким виконавчим документом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно з вирішенням вказаних питань на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом.
З наданих квитанцій слідує, що в межах виконавчого провадження № 79447140 під час виконання виконавчого листа № 523/10249/25 з ОСОБА_1 була стягнута сума боргу в розмірі 220,47 грн та 800,85 грн, а загалом 1021,32 грн.
Зважаючи на встановлені судом підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, по якому було проведено примусове стягнення з боржника на користь стягувача, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню у повному обсязі шляхом визнання таким, що не підлягає виконанню вищезазначеного виконавчого листа, а також стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 безпідставно одержані кошти в розмірі 1021,32 грн.
Переглядаючи оскаржувану ухвалу за доводами апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до пункту 9 частини першої статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.
Статтею 129-1Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Тобто, за загальним правилом діє презумпція обов`язкового виконання судового рішення, яке набрало законної сили. Втім, чинним законодавством передбачено випадки, в яких виконання остаточного судового рішення може відтерміновуватися (відстрочення чи розстрочення судового рішення) або взагалі не відбутися, наприклад у зв`язку з його скасуванням за нововиявленими обставинами або визнанням виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Так, відповідно до частин першої та другої статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: процесуально-правові та матеріально-правові.
Процесуально-правовими підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.
До матеріально-правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна віднести ті обставини, що свідчать про відсутність чи припинення обов`язку боржника з передбачених законом підстав.
Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.
До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 09 вересня 2021 року у справі № 824/67/20 (провадження № 61-10482ав21) та від 09 червня 2022 року у справі № 2-118/2001 (провадження № 61-1762ав22).
Серед підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, окреслених законодавцем в частині другій статті 432 ЦПК України, звертає на себе увагу вжите парламентом словосполучення «з інших причин».
Наведене свідчить, що перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є вичерпним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, а не лише ті, які прямо зазначені у цій нормі процесуального права.
У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.
Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 2-4671/11.
У справі, яка переглядається, як на підставу для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, боржник посилається на те, що рішення Пересипського районного суду м. Одеси від 06.10.2025 у справі № 523/10249/25, на виконання якого було видано виконавчий лист, станом на такий час не набрало законної сили.
Зазначена підстава, хоча прямо й не передбачена в статті 432 ЦПК України, проте, на думку заявника, охоплюється категорією відсутності матеріального обов`язку в боржника «з інших причин».
Необхідно зазначити, що процедура визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, не покликана переглядати судове рішення, яке набрало законної сили, та втручатися в принцип res judicata. Зазвичай, цей правовий механізм використовується для усунення допущених судом процедурних помилок, наприклад у разі видачі виконавчого листа за судовим рішенням, яке не підлягає примусовому виконанню, не набрало законної сили або на момент видачі вже було скасовано.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
За обставинами цієї справи, за виданим виконавчим листом тривало виконавче провадження ВП 79447140, що перебувало у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Задорожного М.І., в ході якого з боржника на користь стягувача було стягнуто кошти у сумі 1021,32 грн.
03.11.2025 вказаним приватним виконавцем винесено постанову про зупинення виконавчого провадження № 79447140.
11.11.2025 матеріали цивільної справи № 523/10249/25 направлено до апеляційного суду.
14.11.2025 приватним виконавцем Задорожним М.І. винесено постанову про вчинення виконавчих дій.
Отже, на момент винесення ухвали від 12.11.2025 виконавче провадження № 79447140 було зупиненим, що цілком відповідає вимогам ч. 1 ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої виконавче провадження зупиняється виконавцем у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню).
Отже, покладені в основу ухвали суду першої інстанції обставини не є такими, що дають підстави для застосування передбачених ст. 432 ЦПК України наслідків у вигляді визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, оскільки вказане регулюється іншими нормами права, які судом помилково не застосовано до виниклих правовідносин сторін.
На переконання апеляційного суду, правопорядок не повинен допускати ситуації, коли покладений на особу судовим рішенням обов`язок залишатиметься невиконаним, з огляду, зокрема, на те, що у разі визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, повторну видачу такого законом не передбачено.
Крім того, постановою Одеського апеляційного суду від 26.12.2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника Карнауха Івана Олеговича залишено без задоволення, а рішення Пересипського районного суду м. Одеси від 29 серпня 2025 року - залишено без змін.
Відповідно до п. 4 ч. 1, абз. 1 ч. 2, ч. 4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала скасуванню з постановленням нової про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у цивільні справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.
Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Частиною 1 цієї статті визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За подання апеляційної скарги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» сплатили судовий збір у розмірі 3028 грн (а.с. 30), які, з огляду на задоволення апеляційної скарги підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів».

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» в особі свого представника Чечельницької Антоніни Олексіївни задовольнити.
Ухвалу Пересипського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2025 року скасувати та постановити нове судове рішення.
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у цивільні справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (ЄДРПОУ 35625014, адреса: вул. Симона Петлюри, 30, м. Київ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3028 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Дата складення повного тексту постанови – 16 червня 2026 року 

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.А. Коновалова

В.В. Кострицький