ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

22 червня 2026 року	Справа №160/8673/26 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ніколайчук С.В. 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради (код ЄДРПОУ 42788389, 49081, Дніпропетровська область, Проспект Слобожанський, 8) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

УСТАНОВИВ:

07.04.2026 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправним рішення Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради, викладеного у листі від 01.04.2026 року No8/15-162, щодо відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , р.п.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) про встановлення статусу члена сім`ї загиблого Захисника України;
- зобов`язати Лівобережне управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради (код ЄДРПОУ 42788389, юридична адреса: 49081, Дніпропетровська область, проспект Слобожанський, 8) надати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , р.п.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) статус члена сім`ї загиблого Захисника України про що видати відповідне посвідчення.
В обґрунтування позову позивач зазначила, що рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 22.12.2025 року у справі №189/2908/24 встановлено факт спільного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 2010 року до смерті останнього, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .
У березні 2026 року позивач звернулась із заявою про надання мені статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника України відповідно до пункту 5 статті 10-1 Закону №3551-XII.
Листом від 01.04.2026 року Лівобережним управлінням соціального захисту населення Дніпровської міської ради позивачку повідомлено, що відсутні правові підстави для встановлення статусу «член сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України», оскільки визнання судом факту проживання однією сім`єю із померлим ОСОБА_2 , за відсутності реєстрації шлюбу, не є підставою для визнання мене одним із подружжя відповідно до Сімейного кодексу України та Закону №3551-XII.
Враховуючи вищевикладене, позивач вважає, що має право на отримання статусу «член сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України», тому просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Ухвалою від 13 квітня 2026 року суд відкрив провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами.
22.04.2026 року відповідач подав відзив на позовну заяву, де вказав, що до членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, зазначених у цій статті, належить, зокрема, один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні. 
Позивач не перебувала у зареєстрованому шлюбі з загиблим ОСОБА_2 .
Встановлення рішенням суду факту спільного проживання із загиблим військовослужбовцем може впливати на виникнення та припинення окремих цивільних прав та обов`язків, однак не створює підстав для набуття статусу члена його сім`ї для одержання гарантій, передбачених Законом (постанова ВСУ від 06.07.2022 р. у справі № 809/1346/17). Факт проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу і визнання за її учасниками статусу члена сім`ї не легітимізує і не може узаконити правове становище неодруженої сімейної пари як подружньої, оскільки за законом подружжя утворюється не від тривалості чи стійкості взаємин, а після реєстрації шлюбу в державному органі реєстрації актів цивільного стану. 
У повсякденному житті може скластися правова ситуація, коли жінка та чоловік проживають разом, ведуть спільне господарство, разом виховують дітей, ведуть спільний побут, набувають певних взаємних прав та обов`язків, притаманних сім`ї. Але при цьому вони не перебувають у шлюбі. 
В окремих сферах правовідносин (житлових, цивільно-майнових, сімейних, трудових та інших) такі відносини можуть підпадати під поняття сім`ї, а її учасники визнаватися членами сім`ї, яким з огляду на об`єктивну відмінність їх змісту у відповідних галузях законодавства надаються або не надаються (обмежуються) відповідні права та обов`язки.
Однак попри цю схожість, вони не уподібнюються (не ототожнюються) з ними, і жінка та чоловік, які утворили неодружену сімейну пару та за певних унормованих правовідносин можуть вважатися членами сім`ї, що не є рівнозначним поняттям «чоловік» та «дружина», позаяк саме цими термінами закон персоніфікує кожного з подружжя як суб`єкта правовідносин між собою.
Позивач не може бути визнана дружиною померлого ОСОБА_2 навіть якщо факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу встановлено судом, а надання позивачу таких самих прав у частині соціального захисту, встановленого державою для офіційно зареєстрованого подружжя, позбавляло б доцільності державну реєстрацію шлюбу.
На підставі вищевикладеного вважаємо, що управління діяло відповідно до норм діючого законодавства та своїми діями не порушило прав позивача. Виконані всі необхідні дії у межах наданих повноважень відповідно до чинного законодавства та Конституції України у зв`язку з чим просить суд прийняти рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
24 квітня 2026 року позивач подала відзив на позовну заяву, де остання вказала, що відсутність зареєстрованого шлюбу не спростовує факту існування сім`ї, якщо цей факт встановлений судом, тому посилання відповідача є формальним та таким, та таким , що не відповідає вимогам законодавства.
Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, встановив таке.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта № НОМЕР_2 .
Позивач знаходилась у фактичному шлюбі із ОСОБА_2 з 2010 року.
Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 22.12.2025 року у справі № 189/2908/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи державний нотаріус Покровської державної нотаріальної контори Кривошей О.Г., Міністерство оборони України, про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу встановлено факт спільного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 2010 року до смерті останнього, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 22.12.2025 року у справі № 189/2908/24 набрало законної сили 22.01.2026 року.
30 березня 2026 року позивач звернулась до управління з заявою про надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника України. Надала пакет документів серед яких, зокрема, свідоцтво про смерть ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . Причини смерті, згідно з витягом з протоколом засідання штатної 20 регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм та каліцтв у колишнього військовослужбовця № 4271 від 23.11.2024 р., пов`язані із захистом Батьківщини.
До заяви позивач надала перелік документів, який потребувався, а саме:
- заяву про надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України;
- копію паспорту та реєстраційного номеру облікової карти платника податків, з пред`явленням оригіналу;
- копію довідки ВПО з пред`явленням оригіналу;
- копію свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , з пред`явленням оригіналу;
- копію рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 22.12.2025 року у справі №189/2908/24;
- копію витягу з протоколу ВЛК з пред`явленням оригіналу;
- копію довідки про безпосередню участь ОСОБА_2 у заходах оборони, з пред`явленням оригіналу
- копію довідки про несудимість.
Листом управління від 01.04.2026 р. № 8/15-162 позивачу було повідомлено, що у неї відсутні правові підстави для встановлення статусу дружини відповідно до ст. 10 закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», оскільки визнання судом факту проживання однією сім`єю із померлим ОСОБА_2 , за відсутності реєстрації шлюбу, не є підставою для визнання її одним з подружжя.
Вважаючи рішення (лист) відповідача, яким відмовлено у наданні статусу «член сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України» протиправним, позивач звернулась до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідачів, викладеним в відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них врегульовано Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року №3551-XII (далі - Закон №3551-XII).
Відповідно п.п.6 ч.1 статті 10-1 Закону №3551-ХІІ до сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України належать: сім`ї осіб, які загинули (пропали безвісти), померли внаслідок травми (поранення, контузії, каліцтва) або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.
За ч.4 статті 10-1 Закону №3551-ХІІ до членів сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України, зазначених у цій статті, належать: батьки; один із подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні; діти, які не мають (і не мали) своїх сімей; діти, які мають свої сім`ї, але стали особами з інвалідністю до досягнення повноліття; діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти; утриманці загиблого (померлого), яким у зв`язку з цим виплачується пенсія.
Порядок надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України визначається Кабінетом Міністрів України.
Підставою для надання особам, зазначеним у пункті 4 частини першої цієї статті, статусу сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України є (але не виключно): Процедуру надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України закріплена Порядком надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України 
від 23.09.2015 року №740 (далі - Порядок №740).
За п.3 Порядку №740 закріплено, що статус члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України надається заявникам з числа членів сімей осіб, зазначених у пунктах 2-6 частини першої статті 10-1 Закону.
Згідно п.п.5 п.4 Порядку №740 встановлені підстави для надання заявникам статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України, зокрема, для заявників з числа членів сімей осіб, зазначених у пункті 6 частини першої статті 10-1 Закону, а саме:
свідоцтво про смерть (крім випадків, коли особа пропала безвісти);
довідка за формою згідно з додатком 1, видана Мінветеранів.
Відповідно до п.5 Порядку №740 для надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України заявник подає місцевому структурному підрозділу з питань ветеранської політики за задекларованим/зареєстрованим місцем проживання (перебування) або за адресою фактичного місця проживання (для внутрішньо переміщених осіб) заявника заяву.
Рішення про надання (відмову у наданні) статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України приймається місцевим структурним підрозділом з питань ветеранської політики за задекларованим/зареєстрованим місцем проживання (перебування) або за адресою фактичного місця проживання (для внутрішньо переміщених осіб) заявника в місячний строк з дня надходження заяви (заяви в електронній формі) (п.13 Порядку №740).
Згідно п.п.1) п.16 Порядку №740 місцевий структурний підрозділ з питань ветеранської політики за задекларованим/зареєстрованим місцем проживання (перебування) або за адресою фактичного місця проживання (для внутрішньо переміщених осіб) заявника відмовляє заявнику у наданні статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України у разі якщо заявник не належить до осіб, зазначених в частині четвертій статті 10-1 Закону.
Крім того, відповідно до п.19 Порядку №740 посвідчення з написом "Посвідчення члена сім`ї загиблого Захисника чи Захисниці України" видається відповідно до Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 року №302.
За п.2 Положення №302 посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) Захисників чи Захисниць України, на основі якого надаються відповідні пільги і компенсації.
Згідно п.4 Положення №302 членам сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, зазначеним у статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", видаються посвідчення з написом "Посвідчення члена сім`ї загиблого", а членам сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України, зазначеним у статті 10-1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", видаються посвідчення з написом "Посвідчення члена сім`ї загиблого Захисника чи Захисниці України".
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Частиною 4 ст.3 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Згідно ч.ч.1-2 ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
Разом з тим, згідно приписів Закону №3551-XII чітко визначено, що до членів сімей загиблих військовослужбовців належать один з подружжя, який не одружився вдруге, водночас, жінка чи чоловік, які проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, до переліку членів сім?ї не належать.
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», визначено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.
Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 22.12.2025 року у справі №189/2908/24 за позовом позивача до ОСОБА_3 , треті особи державний нотаріус Покровської державної нотаріальної контори Кривошей О.Г., Міністерство оборони України, про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу встановлено факт спільного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 2010 року до смерті останнього, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Ключовим питанням у цій справі є наявність правових підстав для видачі позивачу посвідчення "члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби".
Подібні правовідносини вже були предметом розгляду у Верховному Суді
Встановлення в судовому порядку факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу і визнання за її учасниками статусу члена сім`ї не легітимізує і не може легітимізувати (узаконити) правове становище неодруженої сімейної пари як подружньої, оскільки за законом подружжя утворюється не від тривалості чи стійкості взаємин, а після реєстрації шлюбу в державному органі реєстрації актів цивільного стану.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.03.2021 у справі № 1840/2940/18 від 06.07.2022 у справі № 809/1346/17.
Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» чітко й однозначно визначено, що до членів сімей загиблих військовослужбовців належать один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні, до яких жінка чи чоловік, які проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, не належать.
Аналізуючи вищезазначені норми чинного законодавства суд зазначає, що до членів сім`ї, які мають право користування пільгами членів сім`ї військовослужбовців, які загинули під час виконання військового обов`язку, Закон відносить, зокрема дружину.
Таким чином, встановлення рішенням факту спільного проживання позивача та загиблого військовослужбовця може впливати на виникнення та припинення окремих цивільних прав та обов`язків, однак не створює підстав для набуття позивачем статусу члена його сім`ї для одержання гарантій, передбачених Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Враховуючи вищевикладене суд зазначає, що Лівобережне управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради діяло правомірно, відмовляючи позивачу у наданні статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України, оскільки встановлений в судовому порядку факт проживання позивача із загиблим військовослужбовцем однією сім`єю без реєстрації шлюбу не надає права для отримання вищезазначеного статусу.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В силу приписів ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.
Перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позову. 
Матеріалами справи не підтверджено порушення прав позивача. 
Отже, суд робить висновок, що відповідач діяв відповідно до вимог законодавства. У зв`язку з цим у задоволенні позову слід відмовити.
Враховуючи положення статті 139 КАС України та у зв`язку з відмовою в задоволенні позову особи, звільненої від сплати судового збору, питання про розподіл судових витрат у цій справі не вирішується.
Керуючись ст. 241-246, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради (код ЄДРПОУ 42788389, 49081, Дніпропетровська область, Проспект Слобожанський, 8) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.В. Ніколайчук