Номер провадження: 22-ц/813/2459/26 
Справа № 509/3195/24
Головуючий у першій інстанції Козирський Є. С.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2026 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Таварткіладзе О.М.,
суддів: Сєвєрової Є.С., Вадовської Л.М., 
за участю секретаря судового засідання: Чередник К.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , від імені якого діє представник Маламуж - Корнієнко Тамара Станіславівна на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 березня 2025 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутого майна, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року представник позивачки ОСОБА_2 адвокат Дідуренко С.В. звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутого майна.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27.03.2019р. Біляївським районним судом Одеської області був виданий дублікат виконавчого листа № 2-633/11 про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором №014/0077/74/72405 від 29.03.2007р. на загальну суму 884 721,55грн.
15.10.2020р. приватним виконавцем Шипковим Є.О. було відкрито ВП № 63317574 за вищезгаданим дублікатом виконавчого листа, після чого 15.02.2021р. належне позивачці іпотечне майно у складі житлового будинку загальною площею 100,2 кв. м та земельної ділянки площею 0,10 га, КН: 5123755300:02:005:0199, за адресою: АДРЕСА_1 , було продано переможцю аукціону за ціною 188 892,80 грн. і оформлено протоколом № 526057.
05.03.2021р. на підтвердження виникнення у переможця торгів і відповідача у справі права власності на придбане майно приватним виконавцем Шипковим Є.О. був складений акт про проведені електронні торги.
11.03.2021р. ПН ОРНО Одеської області Могила М.М. було видано свідоцтво № 195 про придбання арештованого нерухомого майна з прилюдних торгів, на підставі якого було прийнято рішення про державну реєстрацію прав № 57037881, про що до Державного реєстру прав на нерухоме майно був внесений відповідний запис.
Дізнавшись про відкриття виконавчого провадження після проведення електронних торгів, не погодившись з видачею дубліката виконавчого листа при повній необізнаності, позивачка звернулась до Одеського апеляційного суду з апеляційною скаргою на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 27.03.2019р. у справі № 2-633/11.
19.10.2021р. постановою Одеського апеляційного суду у справі № 2-633/11 було частково задоволено апеляційну скаргу і скасовано ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 27.03.2019р. у частині задоволення заяви Акціонерного товариства “Райффайзен Банк Аваль” про поновлення пропущеного строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа № 2-633/11, виданого 19.08.2011 року Біляївським районним судом Одеської області, про стягнення солідарно з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства “Райффайзен Банк Аваль” заборгованості за кредитним договором у розмірі 884 721,55 грн., державного мита у розмірі 1700,00 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 30,00 грн., та видачі дублікату виконавчого листа по цивільній справі №2-633/11, виданого 19.08.2011 року Біляївським районним судом Одеської області, про стягнення солідарно з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства “Райффайзен Банк Аваль” заборгованості за кредитним договором у розмірі 884 721,55 грн., державного мита у розмірі 1700,00 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 30,00 грн.
Також згаданою постановою Одеського апеляційного суду від 19.10.2021р. у справі № 2-633/11 було відмовлено у задоволенні заяви Акціонерного товариства “Райффайзен Банк Аваль” про поновлення пропущеного строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа № 2-633/11, виданого 19.08.2011 року Біляївським районним судом Одеської області.
У своєму позові позивачка зазначає, що у справі № 509/1175/21 за позовом ОСОБА_2 до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шипкова Є.О., державного підприємства “Сетам”, ОСОБА_1 , за участю третіх осіб акціонерного товариства “Райффайзен Банк Аваль”, приватного нотаріуса Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Могили М.М. про визнання недійсним результатів електронних торгів, акту приватного виконавця про проведені торги, свідоцтва про придбання з прилюдних торгів арештованого нерухомого майна, скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову було залишено без змін постановою Одеського апеляційного суду від 29.02.2024 року.
Як зазначив апеляційний суд, позивачка обрала неправильний спосіб захисту своїх прав, а відмова у поновленні строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, на підставі якого проведено електронні торги, після проведення торгів, не має наслідком визнання торгів недійсними.
У касаційному порядку вказана справа не переглядалась.
Посилаючись на норми ч. 1 ст. 1212 ЦК України, згідно яких особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала, позивачка звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи позовні вимоги постановою Одеського апеляційного суду від 19.10.2021 року у справі № 2-633/11.
11.07.2024 року від представника позивачки адвоката Дідуренко С.В. надійшло клопотання про приєднання доказів, а саме: постанови приватного виконавця Шипкова Є.О. від 31.05.2024 року про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 63317574 від 15.10.2020 року, про скасування постанови від 16.11.2020 року про призначення суб`єкта оціночної діяльності – суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні ВП № 63317574, а також повідомлення на адресу АТ “Райффайзен Банк Аваль” про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.
Вказані нові докази були приєднані до матеріалів справи, після чого 28.09.2024 року представник позивачки адвокат Дідуренко С.В. подала заяву про зміну підстав позову, посилаючись на те, що скасування процесуальних документів виконавчого провадження не породжує жодних правових наслідків від моменту їх прийняття.
Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 березня 2025 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутого майна – задоволено частково.
Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) земельну ділянку площею 0,10 га, кадастровий номер: 5123755300:02:005:0199 за адресою: АДРЕСА_1 та розташований на ній житловий будинок загальною площею 100,2 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2309955651237.
В іншій частині відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду,  ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просять рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 березня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не взято до уваги, що ОСОБА_2 зверталася з позовною заявою до Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шипкова Єгора Олексійовича, Державного підприємства «Сетам», ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» та приватний нотаріус Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Могила Марина Михайлівна про визнання недійсними результатів оформлених протоколом електронних торгів; про визнання недійсним акту приватного виконавця про проведені торги; про визнання недійсним свідоцтва про придбання з прилюдних торгів арештованого нерухомого майна та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно (справа №509/1175/21). Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 23.01.2023 року по справі № 509/1175/21 у задоволенні позовних вимог відмовлено. Постановою Одеського апеляційного суду відповідне рішення залишено без змін.
Окрім, іншого зазначеним рішенням встановлено, що на момент проведення публічних електронних торгів ухвала Біляївського районного суду від 27.03.2019 року про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку на його виконання була дійсною, а тому виконавчі дії, проведені в межах виконавчого провадження були правомірні також як і проведені електронні торги, так як вони були здійснені до дати прийняття 19.10.2021 року Одеським апеляційним судом постанови по справі №2-633/11.
26.07.2024 року до Овідіопольського районного суду Одеської області представником ОСОБА_2 подано заяву про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами. Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 27.08.2024 року по справі 509/1175/21 відкрито провадження у справі за заявою ОСОБА_2 , учасники справи: Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Шипков Єгор Олексійович, Державне підприємство «Сетам», ОСОБА_1 , Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», Приватний нотаріус Одеського районного нотаріального округу Одеської області Могила Марина Михайлівна, про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, а саме винесення приватним виконавцем Шипковим Є.О. постанови про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 63317574 від 15.10.2020 року, про скасування постанови від 16.11.2020 року про призначення суб`єкта оціночної діяльності – суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні ВП № 63317574, а також повідомлення на адресу АТ “Райффайзен Банк Аваль” про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.
Відтак, долучаючи до матеріалів справи заяву про зміну підстав позову та на підставі неї частково задовольняючи вимоги, судом першої інстанції порушено вимоги ч. 4 статті 185 ЦПК України.
Також при ухваленні оскаржуваного рішення, судом першої інстанції не взято до уваги правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20), у постанові Верховного Суду від 20 вересня 2023 року у справі № 372/2894/17, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 року у справі № 367/2022/15-ц (провадження № 14-376цс18), у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20), у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі № 908/976/19 (провадження № 12 10гс21).
Посилання на Постанову від 25.09.2024 року у справі № 201/9127/21 Великої Палати Верховного Суду є безпідставним та таким, що не відповідає подібності у порівнюваних ситуаціях. Відповідно до даних ЄДРСР, в межах справи №201/9127/21 було заявлено позовні вимоги про стягнення із ОСОБА_2 1 796 120,00 грн, що складає середню ринкову вартість автомобіля марки TOYOTA LAND CRUISER, 2014 року випуску; зобов`язати ОСОБА_2 утриматися від дій, які можуть порушити його права. В межах розгляду справи №201/9127/21 Великою Палатою Верховного Суду питання про визнання незаконними та скасування результатів електронних торгів, а також витребування з незаконного володіння переможця аукціону квартири не розглядалося. 
18.07.2024 року Овідіопольським районним судом Одеської області винесено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення до судового розгляду по суті по справі № 509/3195/24.
28.09.2024 року представником позивача адвокатом Дідуренко С.В. на підставі ч.3 ст. 49 ЦПК України подано заяву про зміну підстав позову. До зазначеної заяви, клопотання про повернення справи до стадії підготовчого провадження не додавалося. 
Частиною 3 ст. 49 ЦПК України передбачено, що до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.
Що свідчить про долучення цієї заяви до матеріалів справи з порушеннями норм процесуального права.
Виконавче провадження №63317574 в межах якого і реалізовано житловий будинок, загальною площею 100,2 кв. м, та земельна ділянка площею 0,10 га, кадастровий номер 5123755300:02:005:0199, за адресою: АДРЕСА_1 , було відкрито приватним виконавцем Шипковим Є.О. 15 жовтня 2020 року на підставі дублікату виконавчого листа Біляївського районного суду Одеської області №2-633/11. 
Електронні торги відбулися 05.03.2021 року, а постанова Одеського апеляційного суду у справі №2-633/11, якою відмовлено у задоволенні заяви Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа № 2-633/11, виданого 19.08.2011 року Біляївським районним судом Одеської області, прийнято 19.10.2021 року. 
Вказані обставини дають підстави для висновку про те, ОСОБА_1 є добросовісним набувачем спірного майна. Заначене судом першої інстанції залишено поза увагою, що призвело до неправильного з`ясування обставин, що мають значення для справи.
Присутній в судовому засіданні в режимі відеоконференції скаржник ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги.
В судовому засіданні представник позивача  ОСОБА_2 адвокат Дідуренко Світлана Валеріївна заперечувала проти доводів апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції просила залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наведених у цій постанові підстав.
Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч.1 п.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення суду першої інстанції відповідає.
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутого майна, суд першої інстанції виходив з того, що у межах даної справи судом встановлено скасування постановою Одеського апеляційного суду від 19.10.2021 року у справі № 2-633/11 ухвали Біляївського районного суду Одеської області від 27.03.2019 року у частині задоволення заяви Акціонерного товариства “Райффайзен Банк Аваль” про поновлення пропущеного строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа № 2-633/11, виданого 19.08.2011 року Біляївським районним судом Одеської області, з подальшою відмовою у задоволенні заяви Акціонерного товариства “Райффайзен Банк Аваль” про поновлення пропущеного строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа № 2-633/11, виданого 19.08.2011 року Біляївським районним судом Одеської області.
Також у межах даної справи судом встановлено скасування індивідуальних актів приватного виконавця без породження юридичних наслідків, на підставі яких спірне майно перейшло у власність відповідача на виконання дубліката виконавчого листа, у поновленні строку для видачі якого судом було відмовлено.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено наступні обставини, що 27.03.2019 року Біляївським районним судом Одеської області був виданий дублікат виконавчого листа № 2-633/11 про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором №014/0077/74/72405 від 29.03.2007 року на загальну суму 884 721,55 грн.
15.10.2020 року приватним виконавцем Шипковим Є.О. було відкрито ВП № 63317574 за вищезгаданим дублікатом виконавчого листа, після чого 15.02.2021 року належне позивачці іпотечне майно у складі житлового будинку загальною площею 100,2 кв. м та земельної ділянки площею 0,10 га, КН: 5123755300:02:005:0199, за адресою: АДРЕСА_1 , було продано переможцю аукціону за ціною 188 892,80 грн. і оформлено протоколом № 526057.
05.03.2021р. на підтвердження виникнення у переможця торгів і відповідача у справі права власності на придбане майно приватним виконавцем Шипковим Є.О. був складений акт про проведені електронні торги.
11.03.2021 року ПН ОРНО Одеської області Могила М.М. було видано свідоцтво № 195 про придбання арештованого нерухомого майна з прилюдних торгів, на підставі якого було прийнято рішення про державну реєстрацію прав № 57037881, про що до Державного реєстру прав на нерухоме майно був внесений відповідний запис.
19.10.2021 року постановою Одеського апеляційного суду у справі № 2-633/11 було частково задоволено апеляційну скаргу і скасовано ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 27.03.2019 року у частині задоволення заяви Акціонерного товариства “Райффайзен Банк Аваль” про поновлення пропущеного строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа № 2-633/11, виданого 19.08.2011 року Біляївським районним судом Одеської області, про стягнення солідарно з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства “Райффайзен Банк Аваль” заборгованості за кредитним договором у розмірі 884 721,55 грн., державного мита у розмірі 1700,00 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 30,00 грн., та видачі дублікату виконавчого листа по цивільній справі №2-633/11, виданого 19.08.2011 року Біляївським районним судом Одеської області, про стягнення солідарно з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства “Райффайзен Банк Аваль” заборгованості за кредитним договором у розмірі 884 721,55 грн., державного мита у розмірі 1700,00 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 30,00 грн.
Також згаданою постановою Одеського апеляційного суду від 19.10.2021 року у справі № 2-633/11 було відмовлено у задоволенні заяви Акціонерного товариства “Райффайзен Банк Аваль” про поновлення пропущеного строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа № 2-633/11, виданого 19.08.2011 року Біляївським районним судом Одеської області.
Колегія суддів виходить з наступного.
Частиною першою статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Відсутність порушеного права й інтересу встановлюється при розгляді справи по суті та є самостійною підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.
Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.
Відповідно до частини першої-другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17, від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17).
За змістом частини першої статті 1213 ЦК України саме набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.
Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широку сферу застосування: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення, чи вибуло майно з володіння власника за його волею або всупереч його волі, чи є набувач добросовісним або недобросовісним.
Кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: а) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); б) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності достатньої правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, свідчить про необхідність установлення так званої абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.
Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.
Таким чином, кондикційний позов має відносний характер. Суб`єктами зобов`язань, що виникають у результаті набуття, збереження майна без достатньої правової підстави, виступають: боржник - особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого); кредитор (потерпілий) - особа, за чий рахунок інша особа (боржник) набула майно або зберегла його у себе.
Сутність зобов`язання з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідносин, та передання майна тій потерпілій особі, яка має належний правовий титул на нього (постанова Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18).
Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується прямо на законі, або суперечить меті правовідносин і їх юридичному змісту. Отже, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином (постанови Верховного Суду від 01 квітня 2019 року у справі № 904/2444/18, від 23 квітня 2019 року у справі № 918/47/18, від 23 січня 2020 року у справі № 910/3395/19).
Договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання коштів). Якщо майно набуте на підставі правочину, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або її не було взагалі. Винятком є випадок, коли майно безпідставно набуте у зв`язку із зобов`язанням (правочином), але не відповідно до його умов.
Наведене у своїй сукупності свідчить, що кондикція - це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
Для кондикційних зобов`язань важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 ЦК України).
Вищезазначене узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постановах: від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18), від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18), від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19), у постанові Верховного Суду від 02 червня 2021 року у справі № 201/2956/19 (провадження № 61-2105св20), від 05 липня 2022 року у справі № 641/8483/19 (провадження № 61-2720св21), від 29 березня 2023 року у справі № 643/8385/21 (провадження № 61-11290св22).
Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У справі, що переглядається, встановлено, що 27.03.2019 року Біляївським районним судом Одеської області був виданий дублікат виконавчого листа № 2-633/11 про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором №014/0077/74/72405 від 29.03.2007р. на загальну суму 884 721,55 грн.
15.10.2020 року приватним виконавцем Шипковим Є.О. було відкрито ВП № 63317574 за вищезгаданим дублікатом виконавчого листа, після чого 15.02.2021 року належне позивачці іпотечне майно у складі житлового будинку загальною площею 100,2 кв.м та земельної ділянки площею 0,10 га, КН: 5123755300:02:005:0199, за адресою: АДРЕСА_1 , було продано переможцю аукціону за ціною 188 892,80 грн. і оформлено протоколом № 526057.
05.03.2021 року на підтвердження виникнення у переможця торгів і відповідача у справі права власності на придбане майно приватним виконавцем Шипковим Є.О. був складений акт про проведені електронні торги.
11.03.2021 року ПН ОРНО Одеської області Могила М.М. було видано свідоцтво № 195 про придбання арештованого нерухомого майна з прилюдних торгів, на підставі якого було прийнято рішення про державну реєстрацію прав № 57037881, про що до Державного реєстру прав на нерухоме майно був внесений відповідний запис.
19.10.2021 року постановою Одеського апеляційного суду у справі № 2-633/11 було частково задоволено апеляційну скаргу і скасовано ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 27.03.2019р. у частині задоволення заяви Акціонерного товариства “Райффайзен Банк Аваль” про поновлення пропущеного строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа № 2-633/11, виданого 19.08.2011 року Біляївським районним судом Одеської області, про стягнення солідарно з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства “Райффайзен Банк Аваль” заборгованості за кредитним договором у розмірі 884 721,55 грн., державного мита у розмірі 1700,00 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 30,00 грн., та видачі дублікату виконавчого листа по цивільній справі №2-633/11, виданого 19.08.2011 року Біляївським районним судом Одеської області, про стягнення солідарно з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства “Райффайзен Банк Аваль” заборгованості за кредитним договором у розмірі 884 721,55 грн., державного мита у розмірі 1700,00 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 30,00 грн.
Також згаданою постановою Одеського апеляційного суду від 19.10.2021р. у справі № 2-633/11 було відмовлено у задоволенні заяви Акціонерного товариства “Райффайзен Банк Аваль” про поновлення пропущеного строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа № 2-633/11, виданого 19.08.2011 року Біляївським районним судом Одеської області.
Вказана постанова набрала законної сили та в касаційному порядку не переглядалась.
31.05.2024 року на підставі вищевказаної постанови Одеського апеляційного суду від 19.10.2021р. у справі № 2-633/11 приватним виконавцем Шипковим Є.О. були винесені постанови про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 63317574 від 15.10.2020 року, про скасування постанови від 16.11.2020 року про призначення суб`єкта оціночної діяльності – суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні ВП № 63317574, а також було спрямовано повідомлення на адресу АТ “Райффайзен Банк Аваль” про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.
Скасовуючи процесуальні документи виконавчого провадження приватний виконавець скористався повноваженнями, передбаченими п. 10-2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України “Про виконавче провадження”, згідно яких у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, приватний виконавець за заявою сторони виконавчого провадження або з власної ініціативи, за умови наявності об`єктивних підстав, має право своєю постановою скасувати постанову чи інший процесуальний документ (або їх частину), винесені ним у виконавчому провадженні.
Установивши у цій справі, що підстава, яка існувала на час набуття відповідачем майна позивача, згодом відпала, у зв`язку з скасуванням постановою Одеського апеляційного суду від 19.10.2021 року у справі № 2-633/11 ухвали Біляївського районного суду Одеської області від 27.03.2019 року у частині задоволення заяви Акціонерного товариства “Райффайзен Банк Аваль” про поновлення пропущеного строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа № 2-633/11, виданого 19.08.2011 року Біляївським районним судом Одеської області, з подальшою відмовою у задоволенні заяви Акціонерного товариства “Райффайзен Банк Аваль” про поновлення пропущеного строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа № 2-633/11, виданого 19.08.2011 року Біляївським районним судом Одеської області, а також скасуванням приватним виконавцем своїх постанов про відкриття виконавчого провадження ВП № 63317574 від 15.10.2020 року, про призначення суб`єкта оціночної діяльності – суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні ВП № 63317574 від 16.11.2020 року, спрямовання повідомлення на адресу АТ “Райффайзен Банк Аваль” про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про кваліфікацію спірних правовідносин за статтею 1212 ЦК України, та витребування спірного нерухомого майна, придбаного відповідачем з електронних торгів, у якого майно перебуває безпідставно (підстава відпала).
Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що оскільки придбання майна на торгах є різновидом договору купівлі-продажу, продавцем, за яким є організатор електронних торгів та державна виконавча служба/приватний виконавець, то на підставі положень статей 661, 623 ЦК України, відповідач не позбавлений можливості звернутися за захистом своїх прав шляхом стягнення понесених збитків.
Подібний підхід до застосування норм права щодо можливості стягнення з державного виконавця коштів за майно, продаж якого було здійснено під час виконавчого провадження, однак такий продаж за певних обставин не відбувся, викладено у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 285/3523/18 (провадження № 61-19213св19), від 02 червня 2021 року у справі № 552/5052/20 (провадження № 61-3585св21), від 11 квітня 2024 року у справі № 760/16866/22 (провадження № 61-1038св24).
Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_2 зверталася з позовною заявою про визнання недійсними результатів оформлених протоколом електронних торгів; про визнання недійсним акту приватного виконавця про проведені торги; про визнання недійсним свідоцтва про придбання з прилюдних торгів арештованого нерухомого майна та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, в межах справи № 509/1175/21, та рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 23.01.2023 року яке залишено без змін постановою Одеського апеляційного суду від 29.02.2024 року у задоволенні позовних вимог відмовлено, апеляційним судом відхиляються, оскільки у справі № 509/1175/21 перевірялася лише процедура проведення електронних торгів з реалізації належного ОСОБА_2 нерухомого майна, та дотримання законодавчо встановленого Порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції порушено вимоги ч. 4 статті 185 ЦПК України, у зв`язку з поданою ОСОБА_2 заявою про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, апеляційним судом не беруться до уваги, оскільки скаржником не вказано який саме пункт у ч. 4 статті 185 ЦПК України, порушено судом першої інстанції, та навіть враховуючи, що скаржник мав на увазі п. 6 ч. 4 статті 185 ЦПК України, судом апеляційної інстанції не встановлено, подібність предмету чи підстав даного позову зі згаданої вище заявою про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги про неврахування судом висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20), у постанові Верховного Суду від 20 вересня 2023 року у справі № 372/2894/17, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 року у справі № 367/2022/15-ц (провадження № 14-376цс18), у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі № 908/976/19 (провадження № 12 10гс21), колегія суддів враховує таке.
Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20), розглядався спір щодо реалізації майна, яке є предметом іпотеки, на прилюдних торгах.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (провадження № 14-376цс18), розглядався спір стосовно земельних ділянок належних до земель рекреаційного призначення та їх витребування.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі № 908/976/19 (провадження № 12 10гс21), розглядався спір щодо продажу майна боржника під час процедури банкрутства.
Отже, судові рішення Верховного Суду, які скаржник зазначає як приклад не застосування судом першої інстанції, ухвалені за фактичних обставин, відмінних від справи, яка переглядається. Крім того, в указаних скаржником постановах Верховного Суду не було застосовано статтю 1212 ЦК України, тобто закон, який застосував суд у цій справі.
У постанові від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19 (пункт 39) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Установивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то в такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним й об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.
Інші доводи апеляційної скарги зведені лише до незгоди з остаточним висновком районного суду без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, які надані сторонами та невірне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини.
Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства. 
У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. 
Зазначений Висновок також звертає увагу на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Таким чином, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, рішення суду - без змін. 
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , від імені якого діє представник Маламуж - Корнієнко Тамара Станіславівна- залишити без задоволення.
Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 березня 2025 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено: 11.05.2026 року.

Головуючий        О.М. Таварткіладзе

Судді:         Є.С. Сєвєрова

Л.М. Вадовська