ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2026 року
м. Київ
справа № 199/11073/24
провадження № 61-5551св26
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

заявник -  ОСОБА_1 ,
заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Орган опіки та піклування Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Мельника Віталія Станіславовича на постанову Дніпровського апеляційного суду 
від 25 лютого 2026 року,ухвалену в складі колегії суддів: Халаджи О. В., Агєєва О. В., Гапонова А. В.,

ВСТАНОВИВ: 

Описова частина

Короткий зміст заяви

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення опіки і призначення опікуна.
Заява ОСОБА_1 мотивована тим, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його тестем.

26 травня 2017 року ОСОБА_2 , перебуваючи в зоні АТО, відчув слабкість та запаморочення. Коли він звернувся до лікаря, йому був поставлений діагноз: «Транзиторна ішемічна атака у лівому каротидному басейні з минучим верхнім правобічним монопарезом, легкою моторною афазією на тлі гіпертонічної хвороби першого ступеня, атеросклеротичного кардіосклерозу з постійною формою миготливої аритмії».

18 серпня 2017 року ОСОБА_2 був звільнений із військової служби через зазначену хворобу. На підставі медико-соціальної експертизи ОСОБА_2 визнано інвалідом першої групи з 31 травня 2022 року та відповідно до довідки номер 136965 серії 12 ААВ він потребує постійного стороннього регульованого догляду, оскільки має порушення функції опори та руху.

27 грудня 2012 року ОСОБА_2 під СМА виконано операцію, ампутацію правої нижньої кінцівки на межах в/3 та с/3 стегна. 03 квітня 2023 року у зв`язку 
з погіршенням самопочуття ОСОБА_2 проведено реампутацію в в/3 правого стегна. Таким чином останній став немобільним, перебуває у безпорадному стані, через обмежену здатність пересуватися, потребує постійної допомоги при самообслуговуванні, також потребує постійного стороннього нагляду та догляду.

Заявник зазначав, що внаслідок перенесених повторних ішемічних інсультів 
у басейні ПСМА та ПЗМА (01 травня 2022 року), інсультів головного мозку в системі лівої СМА (липень 2017 року; листопад 2017 року; 08 грудня 2020 року; 15 березня 2022 року) з тетрапарезом до елегії лівих кінцівок, елементами моторної афазії, дизартрії, вираженими когнітивно-мнестичними порушеннями, амаврозом білатерального у ОСОБА_2 стався психічний розлад, що позбавляє його можливості усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Відповідно до консультаційного висновку спеціаліста лікаря-психіатра 
у ОСОБА_2 встановлено наступні діагнози: розлад особистості та поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку, судинного ґенезу. Виражений психоорганічний синдром головного мозку.

Внаслідок вищезазначених захворювань ОСОБА_2 не може в повному обсязі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує постійного стороннього догляду та піклування, не може самостійно захистити свої інтереси 
й потребує сторонньої допомоги, не може в достатньому обсязі орієнтуватися життєвих ситуаціях, які потребують прийняття важливих рішень.
З урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 просив суд визнати недієздатним ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та призначити його ( ОСОБА_1 ) опікуном недієздатного ОСОБА_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанцій

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 06 жовтня 
2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: 
ОСОБА_2 , Орган опіки та піклування Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що не вбачається можливості визнати ОСОБА_2 недієздатною особою та призначити над ним опікуном ОСОБА_1 , оскільки в матеріалах справи наявне подання опікунської ради адміністрації Амур-Нижньодніпровського району щодо недоцільності призначення опікуна над ОСОБА_2 .

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанцій

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 25 лютого 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 06 жовтня 
2025 року скасовано.
Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Орган опіки та піклування Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, про визнання особи недієздатною та встановлення опіки задоволено частково.
Визнано недієздатним ОСОБА_2 .
До призначення опікуна недієздатному ОСОБА_2 покласти на Орган опіки та піклування Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради обов`язки зі здійсненням опіки над недієздатним ОСОБА_2 .
В іншій частині заяви відмовлено.
Строк дії рішення про визнання ОСОБА_2 недієздатним визначено два роки.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи частково заяву ОСОБА_1 про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна, суд апеляційної інстанції виходив із того, що висновком судово-психіатричної експертизи від 23 травня 2025 року № 181-Ц підтверджено, що ОСОБА_2 виявляє хронічний стійкий психічний розлад у формі органічного розладу особистості і поведінки внаслідок цереброваскулярної патології. За своїм психічним станом у теперішній час не може усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.

Заява в частині призначення ОСОБА_3 опікуном ОСОБА_2 задоволенню не підлягає, оскільки у поданні органу опіки та піклування було затверджено про недоцільність призначення опікуном ОСОБА_1 над ОСОБА_2 у разі визнання його судом недієздатним.

Крім того, апеляційний суд зазначив, що матеріали справи не містять належних доказів того, що дружина та діти ОСОБА_2 , зокрема донька ОСОБА_4 не може бути опікуном свого батька чи наявна така відмова від останньої.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

24 квітня 2026 року представник ОСОБА_1 - адвокат Мельник В. С. через підсистему «Електронний суд» звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 лютого 2026 року, 
в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржуване судове рішення в частині відмови у задоволенні заяви про призначення опікуном, передати справу у цій частині до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині постанова апеляційного суду в касаційному порядку  не оскаржується.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні вимог ОСОБА_1 про призначення його опікуном недієздатного ОСОБА_2 та безпідставно врахував подання органу опіки та піклування про недоцільність призначення ОСОБА_5 опікуном недієздатного ОСОБА_2 , яке є невмотивованим.

Представник заявника вказує, що апеляційний суд застосував норму пункту 14 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не за її призначенням, перетворивши критерії мобілізаційного законодавства на критерії призначення опікуна за цивільним законодавством. Норми Закону «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» регулюють виключно питання мобілізації та надання відстрочки.

Посилається на те, що заявник із 2020 року фактично здійснює опіку над 
ОСОБА_2 , забезпечуючи його повний побутовий та медичний догляд.

Підставами касаційного оскарження судових рішень представник заявника зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: суд апеляційної інстанції 
в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 545/1691/16 (провадження № 61-4475св18), від 07 квітня 2022 року у справі № 712/10043/20 (провадження № 61-21311св21), від 27 листопада 2024 року у справі № 341/1526/23 (провадження № 61-6358св24), від 15 вересня 2025 року у справі № 727/5306/24 (провадження № 61-13213сво24); суд не дослідив зібрані у справі докази.

Доводи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 28 квітня 2026 року відкрито касаційне провадження, витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

У травні 2026 року до Верховного Суду надійшли матеріали справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є тестем заявника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На підставі висновку медико-соціальної експертизи від 23 травня 2025 року 
№ 181-Ц ОСОБА_2 визнано інвалідом першої групи з 31 травня 2022 року, та відповідно до довідки номер 136965 серії 12 ААВ він потребує постійного стороннього регульованого догляду, оскільки має порушення функції опори та руху.

Згідно з висновком судово-психіатричного експерта від 23 травня 2025 року 
№ 181-Ц, ОСОБА_2 виявляє хронічний стійкий психічний розлад у формі органічного розладу особистості і поведінки внаслідок цереброваскулярної патології. За своїм психічним станом у теперішній час не може усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.

Розпорядженням Голови адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради - Русланом Вишневецьким було затверджено подання 
від 12 лютого 2025 року № 60-р про недоцільність призначення опікуном 
ОСОБА_1 над ОСОБА_2 у разі визнання його судом недієздатним.

У вказаному поданні зазначено, що згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб адресою 
АДРЕСА_1 , з особою, що визнається недієздатною, зареєстровані: ОСОБА_6 , 1962 року народження - дружина, ОСОБА_7 , 1992 року народження - син, ОСОБА_4 , 1995 року народження - донька та ОСОБА_8 , 2022 року народження - онук.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Мельника В. С. задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Статтею 400 ЦПК України встановлено межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Так, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка.

Згідно зі статтею 55 ЦК України опіка та піклування встановлюється з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

Відповідно до статті 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними.

Частиною першою статті 60 ЦК України визначено, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна (частина перша статті 300 ЦПК України).

Системно проаналізувавши зміст частини першої статті 60 ЦК України та частини першої статті 300 ЦПК України, можливо дійти висновку, що обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 736/1508/17 (провадження № 61-39361св18).

Відповідно до статті 62 ЦК України опіка або піклування встановлюється за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування або за місцем проживання опікуна чи піклувальника.

Положеннями статті 63 ЦК України закріплено, що опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю; фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.
Відповідно до частини першої статті 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.

При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.

Аналогічні положення зазначені у Правилах опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26 травня 1999 року № 34/166/131/88.

Призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно з вимогами ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має якнайкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка (постанова Верховного Суду від 07 квітня 2022 року у справі № 712/10043/20).

Головою адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради - Русланом Вишневецьким було затверджено подання від 12 лютого 2025 року № 60-р про недоцільність призначення опікуном ОСОБА_1 над 
ОСОБА_2 , 1960 року народження, у разі визнання його судом недієздатним.

Суд апеляційної інстанції правильно виходив із того, що таке подання органу опіки 
і піклування має рекомендаційний характер та не може бути самостійним засобом захисту порушеного права. Цьому документу може бути надана лише оцінка в сукупності з іншими доказами у справі при вирішенні по суті питання, для якого він був складений.

У справі, яка переглядається, суди встановили, що ОСОБА_2 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , є тестем (батьком дружини) заявника ОСОБА_1 , тобто сам заявник безпосередньо не перебуває з ОСОБА_2 у родинних відносинах, вказані особи не є близькими родичами.

Також, у поданні опікунської ради зазначено, що згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будінку осіб адресою 
АДРЕСА_1 , із особою, що визнається недієздатною, зареєстровані: ОСОБА_6 - дружина, ОСОБА_7 - син, ОСОБА_4 - донька та ОСОБА_8 - онук. 

За наявності інших близьких родичів, які можуть опікуватися ОСОБА_2 , а саме: його дружини - ОСОБА_6 ; доньки - ОСОБА_4 та сина ОСОБА_7 , опікунська рада адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради вважала недоцільним рекомендувати призначення ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_2 , у разі визнання його судом недієздатним.

У постанові Верховного Суду від 28 травня 2025 року у справі № 641/7190/23 зазначено, що саме орган опіки та піклування на підставі звернення особи чоловічої статі призовного віку із заявою про призначення його опікуном недієздатної особи, враховуючи введений у державі воєнний стан та закріплений статтею 65 Конституції України обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, повинен з`ясувати необхідність такого, уникаючи можливих зловживань в цьому питанні, та належно мотивувати своє подання про можливість призначення особи опікуном та, перш за все, необхідність такого.

Суд апеляційної інстанції вірно вказав, що конституційний обов`язок оборони незалежності та територіальної цілісності України має перевагу над бажанням заявника бути опікуном недієздатної особи за обставин наявності в останнього інших членів сім`ї, які також можуть бути опікунами.

Дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, суд апеляційної інстанції, правильно застосувавши частину четверту статті 63 ЦК України, яка приписує ураховувати можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника, частину першу статті 67 ЦК України, яка зобов`язує опікуна дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про призначення його опікуном над недієздатного 
ОСОБА_2 , керуючись насамперед інтересами недієздатного ОСОБА_2 .

Доводи, викладені у касаційній скарзі, про те, що суди безпідставно відмовили у задоволенні вимог ОСОБА_1 про призначення його опікуном 
ОСОБА_2 , спростовуються установленими судами обставинами у справі, зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Мельника Віталія Станіславовича залишити без задоволення.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 лютого 2026 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. В. Коломієць

Д. Д. Луспеник

Ю. В. Черняк