Справа № 204/12272/25
Провадження № 2/204/1138/26 

ЧЕЧЕЛІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА

РІШЕННЯ
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
16 червня 2026 року Чечелівський районний суд міста Дніпра в складі:
головуючої       судді Токар Н.В.,
за участю секретаря      Павлюк Д.В.,
за участю представника позивача    адвоката Індюкової Т.В.,
за участю представника відповідача, третьої особи   Бровкіної М.І., 
розглянувши у судовому засіданні у залі суду у м.Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, третя особа – Дніпровська міська рада про визнання права на приватизацію квартири та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2025 року позивачі звернулись до суду з позовною заявою до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, третя особа – Дніпровська міська рада про визнання права на приватизацію квартири та зобов`язання вчинити дії, якою просили: 
- визнати неправомірною відмову Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради у приватизації ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у спільну часткову власність квартири АДРЕСА_1 ;
- зобов`язати Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради, як орган приватизації державного житлового фонду, вчинити дії, направлені на приватизацію ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у спільну часткову власність квартири АДРЕСА_1 ;
- всі витрати просили залишити за позивачами. 
В обґрунтування позовних вимог позивачі посилались на те, що 14 лютого 1958 року ОСОБА_4 та його членам сім`ї, на підставі ордеру № 2137 виданого Житлово-комунальною конторою «Трест №17» було надано право на заселення до квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_4 був батьком ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. На підставі рішення адміністрації профспілкового комітету ЖЕК «Південне» від 28.10.2005 року наймачем зазначеної вище квартири після смерті основного наймача квартири ОСОБА_5 (яка була дружиною ОСОБА_4 ), яка також померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , стала старша сестра ОСОБА_1 - ОСОБА_6 , 1945 р.н. зі складом сім`ї з чотирьох людей: 1. ОСОБА_1 , 1967 р.н. (сестра); 2. ОСОБА_3 , 1986 р.н. (племінник); 3. ОСОБА_7 , 1992 р.н. (племінниця). ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . 26.03.24 року ОСОБА_1 як рідна сестра померлої, звернулася до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради із заявою про надання дозволу на зміну умов договору найму займаного неприватизованого жилого приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , проте їй було надано відмову, оскільки у відповідному документі були розбіжності в її прізвищі і її було зазначено як « ОСОБА_8 ». Тому, Позивач була вимушена звертатися до суду і 25.09.24 р. рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська у справі № 204/6884/24 було встановлено факт належності ОСОБА_1 - виписки з рішення Адміністрації та профспілкового комітету КЖЕП «Південне» № 159 від 28.10.2005 р. «про зміну договору найму». 06.05.25 Виконавчим комітетом Дніпровської міської ради було прийнято Рішення № 14-6/5 про надання дозволу КП «Жилсервіс-5» ДМР на зміну умов договору найму житлового приміщення квартири, а саме замість померлого наймача ОСОБА_6 визначено основним наймачем - ОСОБА_1 , складом сім`ї 3 особи, у тому числі: син ОСОБА_3 та дочка ОСОБА_9 . В подальшому, 13.08.2025 року Позивачі звернулися до Відповідача із відповідною заявою та документами, передбаченими законом про оформлення передачі в спільну часткову власність квартири АДРЕСА_1 на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Проте, 22.08.25 отримали від Департаменту житлового господарства відмову у наданні адміністративної послуги. Відповідно до відмови № 3/16-4066 від 22.08.25 підставою відмови стало ненадання необхідних документів у повному обсязі, у зв`язку з чим, позивачі звернулись до суду із зазначеною позовною заявою. 
Ухвалою суду від 21 листопада 2025 року у справі відкрито провадження, справу призначено до розгляду в загальному позовному провадженні. 
Ухвалою суду від 05 березня 2026 року закрито підготовче провадження у справі.
У судовому засіданні представник позивачів підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити.
Представник відповідача, представник третьої особи у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог посилаючись на те, що відповідь Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради спрямована на те, що у разі усунення недоліків, які зазначені в листі від 22.08.2025 за №3/16-4066, позивачі не обмежені в своєму праві звернутися до органу приватизації ще раз. Позивачам не було відмовлено в приватизації житлової квартири АДРЕСА_3 , а тому, право на приватизацію ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яке гарантоване державою, не було жодним чином порушено, не визнано або обмежене в реалізації Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради та Дніпровською міською радою. Щодо позовної вимоги про зобов`язання Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради провести дії по приватизації квартири, представник зазначала, що зазначена вимога позивачів є незаконною, оскільки зводиться до вимоги суду втрутитись у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень. Крім того, зазначила, що спосіб захисту, обраний Позивачами, є неефективним, а отже, неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин. 
Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, вислухавши думку учасників, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у зв`язку з наступним.
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
В судовому засіданні встановлено, що 14 лютого 1958 року ОСОБА_4 та його членам сім`ї, на підставі ордеру № 2137 виданого Житлово-комунальною конторою «Трест №17» було надано право на заселення до квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.34). 
ОСОБА_4 був батьком ОСОБА_10 , що підтверджено копією свідоцтва про народження, виданого Будинком щастя Ленінського району м. Дніпропетровська 05 жовтня 1967 р., серії НОМЕР_1 (а.с.21). Матір`ю в свідоцтві про народження ОСОБА_10 зазначена ОСОБА_5 (а.с.21).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджено копією свідоцтва про смерть, виданого Кіровським РАЦС від 16 червня 1981 р., серії НОМЕР_2 (а.с.36). 
22 червня 1985 року ОСОБА_10 зареєструвала шлюб з ОСОБА_11 , прізвища після реєстрації шлюбу: чоловіка та дружини « ОСОБА_12 » (а.с.22). 
Від шлюбу у сторін народились діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.25, 23-24) та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.28, 26-27), яка 11.11.2011 року уклала шлюб з ОСОБА_13 та після реєстрації шлюбу отримала прізвище « ОСОБА_14 » (а.с.29). 
З витягів з реєстру територіальної громади вбачається реєстрація позивачів за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 з 10.08.1993 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з 24.12.2004 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 з 09.04.2009 року (а.с.30,31,32,33).
На підставі рішення адміністрації профспілкового комітету ЖЕК «Південне» від 28.10.2005 року наймачем зазначеної вище квартири після смерті основного наймача квартири ОСОБА_5 (яка була дружиною ОСОБА_4 ), яка також померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Кіровської районної Ради народних депутатів міста Дніпропетровська від 15 серпня 1997 р., серії НОМЕР_3 (а.с.38) - стала старша сестра ОСОБА_1 - ОСОБА_6 , 1945 р.н. зі складом сім`ї з чотирьох людей: 1. ОСОБА_1 , 1967 р.н. (сестра); 2. ОСОБА_3 , 1986 р.н. (племінник); 3. ОСОБА_7 , 1992 р.н. (племінниця). 
ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджено копією свідоцтва про смерть виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Новокодацькому та Чечелівському районах у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 21.02.24 р., серії НОМЕР_4 (а.с.40). 
ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_1 як рідна сестра померлої, звернулася до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради із заявою про надання дозволу на зміну умов договору найму займаного неприватизованого жилого приміщення за адресою: АДРЕСА_2 . Проте їй було надано відмову, оскільки у відповідному документі були розбіжності в її прізвищі і її було зазначено як « ОСОБА_8 », у зв`язку з чим, позивач вимушена була звернутись до суду.
25.09.2024 р. рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська у справі № 204/6884/24 було встановлено факт належності ОСОБА_1 - виписки з рішення Адміністрації та профспілкового комітету КЖЕП «Південне» № 159 від 28.10.2005 р. «про зміну договору найму» (а.с.54-55). Рішення суду набрало законної сили 28.10.2024. 
06.05.2025 Виконавчим комітетом Дніпровської міської ради було прийнято Рішення № 14-6/5 про надання дозволу КП «Жилсервіс-5» ДМР на зміну умов договору найму житлового приміщення квартири, а саме замість померлого наймача ОСОБА_6 визначено основним наймачем - ОСОБА_1 , складом сім`ї 3 особи, у тому числі: син ОСОБА_3 та дочка ОСОБА_9 (а.с.50).
Встановлено, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_4 був прийнятий до комунальної власності Дніпровської міської територіальної громади від обласного житлово-комунального підприємства «Південне» згідно з рішенням виконавчого комітету міської ради від 20.05.2004 №1435 «Про поетапну передачу житлових будинків з балансу обласних житлово-комунальних підприємств «Південне», «Центральний» та «Лівобережний» на баланс комунальних житлово-експлуатаційних підприємств». 
Відповідно до технічного паспорту на квартиру за адресою:  АДРЕСА_2 , складеного 23.02.2024 року, загальна площа квартири становить 57,8 кв.м., житлова 32,8 кв.м., допоміжна 25,0 кв.м. (а.с.41-48).
Позивачі звернулися до Відповідача із відповідною заявою та документами, передбачених законом про оформлення передачі в спільну часткову власність квартири АДРЕСА_1 на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (а.с.52). 
22.08.2025 позивачі отримали від Департаменту житлового господарства відмову у наданні адміністративної послуги. Відповідно до відмови № 3/16-4066 від 22.08.25 підставою відмови стало ненадання необхідних документів у повному обсязі (а.с.53), а тому, позивачі вимушені звернутись до суду.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).
Частиною 2 ст. 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.
Приватизація державного житлового фонду здійснюється відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі - Закон) та Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян (далі - Положення), затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року № 396, затвердженим в Міністерстві юстиції України 29.01.2010 року за № 109/17404.
Відповідно до ст. 2 Закону, до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму. Не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.
Зазначений перелік є вичерпним.
Відповідно до ст. 3, 5 Закону приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов. Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чека або з частковою доплатою один раз.
Відповідно до ст. 8 Закону органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.
Відповідно до ст. 60 Закону «Про місцеве самоврядування» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, укладати договори в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійні договори, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.
Компетенція і порядок утворення органів приватизації передбачений постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572 «Про механізм впровадження Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Вказаними законодавчими актами визначена відповідна процедура здійснення передачі квартир державного та комунального житлового фонду у власність громадян, яка здійснюється лише уповноваженими на те органами.
За змістом наведених вище нормативно-правових актів, якими врегульовано порядок приватизації державного житлового фонду, особа, яка бажає скористатись таким правом, звертається до відповідного органу із заявою, до якої додає необхідні документи, а цей орган приймає відповідне рішення, яке у випадку незгоди з ним заявника може бути предметом оскарження в суді.
З матеріалів справи вбачається, що позивачі є законними квартиронаймачами спірного житла і у відповідності до чинного законодавства звертались до відповідача про приватизацію квартири.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачі вказували на те, що відповідачем не прийнято позитивного рішення про приватизацію через ненадання необхідних документів у повному обсязі і не засвідчення їх належним чином.
Відповідачем, всупереч вимогам закону, не ухвалено вмотивованого рішення за результатами розгляду заяви. 
З огляду на вказане, лист-відповідь Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 22 серпня 2025 року суд розцінює як відмову позивачам у праві на приватизацію квартири АДРЕСА_1 .
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За частиною 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Вказана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) державного житлового фонду хоча й вирішуються судом, однак належним способом захисту у разі порушення такого права є не визнання права власності на квартиру, а визнання безпідставною відмови органу приватизації передати у приватну власність квартиру з державного житлового фонду з покладенням обов`язку на останнього оформити приватизацію житлового приміщення.
Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року в справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року в справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року в справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 04 червня 2019 року в справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18).
Відповідно до ст.58 ЖК України, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.
Форма ордера встановлюється Радою Міністрів Української РСР. Ордер видається за єдиною формою, що встановлена у додатку № 7 до Правил квартирного обліку. Бланк ордера складається із самого ордера і його корінця. Ордер видається громадянину, на ім`я якого він виписаний, а корінець залишається у виконкомі, що видав ордер.
Ордер на житлове приміщення дійсний протягом 30 днів. Після закінчення цього строку ордер автоматично втрачає свою силу. Однак при наявності поважних причин пропуску 30-денного строку він може бути продовжений виконкомом органу місцевого самоврядування, що його видав. Бланки ордерів зберігаються як документи суворої звітності. Ордер вручається громадянинові, на ім`я якого він виданий, або за його дорученням іншій особі. При одержанні ордера пред`являються паспорти (або документи, що їх замінюють) членів сім`ї, включених до ордера.
Згідно п. 72 Правил квартирного обліку при вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності - відповідному підприємству, установі, організації. Ордер зберігається як документ суворої звітності. Одночасно подаються паспорти усіх членів сім`ї, включених до ордера, з відміткою про виписку з попереднього місця проживання.
Матеріалами справи встановлено, що  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 з 10.08.1993 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з 24.12.2004 року та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 з 09.04.2009 року по теперішній час постійно проживають та зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1 на підставі ордеру № 2137 виданого 14 лютого 1958 року ОСОБА_4 (батьку позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ) та його членам сім`ї Житлово-комунальною конторою «Трест №17» на заселення до квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.34).
На переконання суду, тривале проживання позивачів у житловому приміщенні є достатньою підставою для того, щоб вважати це нерухоме майно їх житлом у розумінні статті 8 Конвенції, й таким, що підлягає приватизації відповідно до положень Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».
У частині десятій статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» закріплено, що органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.
Перелік таких випадків чітко визначений у законодавстві і є вичерпним. До них відноситься відсутність у особи права на приватизацію (частина друга статті 1 Закону України від 04 вересня 2008 року № 500-VI «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»), заборона приватизувати конкретне приміщення (частина четверта статті 1 Закону № 500-VI, частина друга статті 2 Закону № 2482-XII).
За таких обставин, відмова Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 22.08.2025 року № 3/16-4066 як органу приватизації державного житлового фонду в передачі у спільну часткову власність позивачам в порядку приватизації квартири АДРЕСА_1 є неправомірною як така, що суперечить діючому законодавству та порушує право позивачів на приватизацію житла.
У постанові Верховного Суду від 06 листопада 2023 року у справі №296/8558/21 зроблено висновок, якщо в особи на підставі договору найму виникає право на передачу у власність у порядку приватизації займаного житлового приміщення державної форми власності, то уповноважений орган, створений місцевою державною адміністрацією, орган місцевого самоврядування, державне підприємство, організація, установа, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких перебуває державний житловий фонд, що зволікають з ухваленням рішень щодо оформлення передачі житла в приватну власність, мають бути зобов`язані вжити всіх визначених законодавством заходів щодо приватизації та розглянути заяву про передачу спірного житла у приватну власність особи. У разі відмови та бездіяльності уповноваженого органу в здійсненні особою права на приватизацію житлового приміщення належним та ефективним способом захисту порушених прав такої особи є визнання права на приватизацію та зобов`язання вчинити дії щодо розгляду заяви про оформлення передачі квартири у власність.
За таких обставин, суд не приймає до уваги посилання представника відповідача - представника третьої особи про те, що обраний позивачами спосіб захисту є неефективним, та є підставою для відмови в задоволенні позову, а вимога позивачів про зобов`язання Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради як орган приватизації державного житлового фонду провести за позивачами приватизацію у спільну часткову власність квартири АДРЕСА_1 є незаконною, оскільки зводиться до вимоги суду втрутитись у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень, та суд вважає, що визнання відмови відповідача неправомірною як органу приватизації державного житлового фонду у приватизації позивачам у спільну часткову власність квартири АДРЕСА_1 та зобов`язання відповідача провести за позивачами приватизацію у спільну часткову власність квартири АДРЕСА_1 є належним та ефективним способом захисту їх порушених прав, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.
Про ефективність та належність визначеного позивачами способу захисту порушеного права на безоплатну приватизацію державного житлового фонду шляхом зобов`язання вчинити дії щодо приватизації свідчать висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 183/2859/16 (провадження № 61-10997св18), від 19 червня 2019 року у справі № 338/347/16-ц (провадження № 61-24054св18), від 30 вересня 2020 року у справі № 754/6918/18 (провадження № 61-13774св19) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 200/18858/16-ц (провадження № 14-165цс18).
Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої у постанові від 20 червня 2018 року у справі №200/18858/16-ц провадження №14-165цс18, у цій справі було визнано неправомірною відмову департаменту житлового господарства міської ради у приватизації і зобов`язано департамент провести приватизацію квартири. 
Тобто, судова практика передбачає такі способи захисту, які зводяться до визнання безпідставною відмови органу приватизації і зобов`язання органу приватизації здійснити приватизацію житла. 
Згідно зі статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.
З урахуванням того, що позивачі просили всі судові витрати залишити за ними, з відповідача на користь позивачів судові витрати не відшкодовуються. 
Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 89, 141, 264 ЦПК України, - 

УХВАЛИВ:

Позовну заяву  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, третя особа – Дніпровська міська рада про визнання права на приватизацію квартири та зобов`язання вчинити дії - задовольнити.
Визнати відмову Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради як органу приватизації державного житлового фонду у приватизації  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у спільну часткову власність квартири АДРЕСА_1 неправомірною.
Зобов`язати Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради як орган приватизації державного житлового фонду провести за  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 приватизацію у спільну часткову власність квартири АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.  У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.  

Дата складення повного судового рішення 22.06.2026 року.

Суддя      Н.В. Токар