ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
11.05.2026	Справа № 910/16156/25	

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукаса А.Ю., за участю секретаря судового засідання Салацької О.В., розглянувши в порядку загального позовного провадження матеріали справи 
за позовом Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (вул. Хрещатик, 36, м. Київ, 01044; ідентифікаційний код 41348526)
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Санте-Алко» (вул. Січових Стрільців, буд. 47, м. Київ, 04053; ідентифікаційний код 33240672)
про стягнення 133 741, 25 грн,

Представники сторін: 
від позивача: Плющ Яна Віталіївна
від відповідача: Токарев Геннадій Якович

РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДОМ

1. Стислий виклад позиції Позивача
До Господарського суду міста Києва звернулось Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі за текстом - Управління, Позивач) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Санте-Алко» (далі за текстом - ТОВ «Санте-Алко», Відповідач) про стягнення 133 741,25 грн заборгованості, з яких 108 896,43 грн - основного боргу, 15 855,92 грн - 15% штрафу, 6 412,52 грн - пені, 629,52 грн - 3% річних та 1 946,86 грн - інфляційних втрат за договором тимчасового користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Києва для розміщення рекламного засобу № 1157/19 від 06.08.2019.
В обґрунтування позовних вимог, Позивач посилається на той факт, що Відповідачем не здійснено оплату за тимчасове користування місцем для розміщення рекламного засобу за вказаним Договором, що призвело до виникнення у Відповідача заборгованості в розмірі 108 896, 43 грн та стало підставою для нарахування на підставі пункту 7.2 та 7.3 Договору штрафу і пені, а на підставі статті 625 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) 3 % річних та інфляційних втрат.

2. Стислий виклад позиції Відповідача
Заперечуючи щодо задоволення позову, Відповідач стверджує, що борг за Договором відсутній.
Крім того, Відповідач стверджує, що додаткова угода № 1157/19-5 від 25.08.2025 на яку посилається сторона Позивача не є укладеною між сторонами в силу чого заявлені до стягнення суми не є обґрунтованими.

3. Процесуальні дії у справі
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.12.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
07.01.2026 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву, в якому Відповідач просить суд здійснювати розгляд справи у судовому засідання за участю представників сторін.
12.01.2026 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва надійшла відповідь на відзив на позовну заяву.
16.01.2026 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.01.2026 у задоволенні клопотання ТОВ «Санте-Алко» про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін у справі № 910/16165/25 відмовлено, зобов`язано ТОВ «Санте-Алко» у п`ятиденний строк з дня отримання даної ухвали надати суду контррозрахунок за спірний період - з 01.08.2025 по 31.11.2025 за розміщення реклами на підставі дозволу № 72653-19 із зазначенням оплат таких послуг (у випадку їх наявності).
27.01.2026 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва надійшов контррозрахунок Відповідача та пояснення по справі.
30.01.2026 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва надійшли заперечення Позивача на контррозрахунок Відповідача.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.03.2025 подальший розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 30.03.2026.
Також даною ухвалою, зобов`язано Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надати суду розрахунок існуючої заборгованості за дозволом № 72678-19 помісячно із зазначенням нарахованих сум до сплати та із врахуванням здійснених Відповідачем оплат за період грудень 2019 - листопад 2025.
23.03.2026 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва надійшли письмові пояснення Позивача.
30.03.2026 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва надійшли письмові пояснення Відповідача.
У підготовчому засіданні 30.03.2026 судом закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду на 11.05.2026.
У судовому засіданні 11.05.2026 представник Позивача просив суд задовольнити позов.
Представник Відповідача заперечував щодо задоволення позову.
Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін 11.05.2026 судом відповідно до статті 240 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) оголошено вступну та резолютивну частини рішення про часткове задоволення позову.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ 
06.08.2019 між Позивачем та Відповідачем укладено Договір, відповідно до пункту 1.1 якого на підставі відповідного наказу Робочого органу про встановлення пріоритету на місце для розміщення рекламного засобу, дозволу на розміщення зовнішньої реклами, наданого на підставі розпорядження органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Рекламорозповсюджувачу надається право тимчасово платного користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади 
м. Києва, виключно для розміщення та експлуатації рекламного засобу (далі - право тимчасового користування).
Рекламорозповсюджувач зобов`язується прийняти в платне користування місце та користуватись наданим йому місцем добросовісно та розумно відповідно до загальних вимог законодавства України, правил щодо благоустрою населених пунктів, умов цього Договору та Порядку розміщення зовнішньої реклами в місті Києві, затвердженого розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 05.02.2019 № 207, зареєстрованого в Головному територіальному управлінні юстиції у місті Києві 25.02.2019 за № 34/2212 (далі - Порядок), своєчасно та у повному обсязі відповідно до Договору здійснювати оплату за тимчасове користування місцем, сумлінно виконувати всі свої обов`язки за цим Договором, самостійно нести відповідальність за технічний стан рекламного засобу (далі - РЗ), порушення вимог техніки безпеки під час розташування та експлуатації РЗ, утримання місця у належному санітарному стані відповідно до законодавства (пункт 1.2 Договору).
Пунктом 6.2 Договору передбачено, що плата за тимчасове користування місцем нараховується, зараховується та використовується Робочим органом у порядку, визначеному рішеннями Київської міської ради або її виконавчого органу.
Підставою для нарахування плати за тимчасове користування місцями та внесення Рекламорозповсюджувачем плати є рішення Робочого органу про встановлення/продовження пріоритету, рішення виконавчого органу КМР (КМДА) про надання/продовження дозволу, інші юридичні факти (вчинки Рекламорозповсюджувача щодо фактичного користування місцем для РЗ) відповідно до пункту 4 частини 2 статті 11 ЦК України, цього Договору (пункт 6.3 Договору).
Відповідно до пункту 6.4 Договору плата щомісячно перераховується Рекламорозповсюджувачем до бюджету міста Києва відповідно до умов Договору.
Відповідно до пункту 6.13 Договору розрахунковим періодом надання місця у тимчасове користування та нарахування плати за тимчасове користування місцем є календарний місяць.
Згідно з пунктом 6.14. Договору плата за тимчасове користування місцем, штрафні санкції за прострочення здійснення платежів нараховується Робочим органом щомісячно та переказуються Рекламорозповсюджувачем не пізніше 20-го числа поточного місяця виключно на казначейський рахунок у Головному управління Державної казначейської служби України в м. Києві (отримувач:ГУК в м. Києві/м. Київ/50110005 Код ЄДРПОУ 37993783) для зарахування до цільового фонду спеціального фонду бюджету міста Києва в розмірах, зазначених в рахунках.
Факт неотримання рахунку не звільняє Рекламорозповсюджувача від здійснення плати.
Пунктом 7.2 та 7.3 Договору сторонами погоджено, що Робочий орган застосовує до Рекламорозповсюджувача штрафні санкції у вигляді пені за несвоєчасне або неповне внесення платежів у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми.
Робочий орган має право додатково нарахувати боржнику за прострочення внесення платежів за тимчасове користування, що складає більше 1 місяця, штраф у розмірі 15 відсотків простроченої суми.
Договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та скріплення печатками та діє щодо кожного місця розміщення РЗ протягом строку дії встановленого пріоритету та / або дозволу, а також протягом строку фактичного користування місцем (пункт 8.1 Договору).
Додатком № 2 до Договору затверджено Адресний перелік № 1 на розміщення Рекламорозповсюджувачем рекламних засобів, додатком № 3 - Адресний перелік № 3, додатком № 4 - Адресний перелік № 4, додатком № 5 - Адресний перелік № 5.
Згідно розпорядження № 1704 від 25.09.2019 виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) Відповідачу (пункт 3 Додатку) надано дозвіл № 72678-19 на розміщення зовнішньої реклами, строком дії з 25.09.2019 по 24.09.2024.
Згідно розпорядження № 1540 від 30.08.2019 виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) Відповідачу (пункт 18 Додатку) надано дозвіл № 72653-19 на розміщення зовнішньої реклами, строком дії з 30.08.2019 по 29.08.2024.
Постановою КМУ від 18.03.2022 № 314 «Деякі питання забезпечення провадження господарської діяльності в умовах воєнного стану», а саме підпунктом 5 пункту 1 визначено, що строки дії діючих строкових ліцензій та документів дозвільного характеру автоматично продовжуються на період воєнного стану.
Станом на дату закінчення дії дозволів № 72678-19 та № 72653-19 положення підпункту 5 пункту 1 постанови КМУ від 18.03.2022 № 314 були чинними в силу чого дія останніх продовжена на період воєнного стану.
Позивач звертає увагу суд на те, що за дозволом № 72678-19 Відповідачу надано право тимчасового користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Києва для розміщення рекламного засобу за типом: спеціальна рекламна конструкція, розміри 0,525*0,660; площа вертикальної/горизонтальної проекції 1.0000; місце розміщення РЗ (адреса) - Шевченківський район, вул. Січових Стрільців, 47; розмір плати за місяць - 512, 50 грн.
Згідно пункту 2.3 Порядку визначення розміру плати за тимчасового користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Києва для розміщення рекламних засобів, затверджений розпорядженням виконавчого органу Київської місткої ради (Київської міської державної адміністрації) від 22.12.2018 № 2341 (далі за текстом - Порядок № 2341) затверджено формулу нарахування розміру плати за тимчасове користування місцями, що перебувають у комунальній власності, до якої застосовується коригуючий коефіцієнт, враховуючи тип рекламної конструкції.
Так, Позивач зазначає, що ними виявлено, що під час автоматизованого розрахунку плати за користування місцем на підставі дозволу № 72678-19 не враховувався зазначений коригуючий коефіцієнт, що вплинуло на формування розміру плати за користування місцем, що перебуває у комунальній власності.
У зв`язку з необхідністю приведення алгоритму розрахунку у відповідність до пункту 2.3 Порядку № 2341 Позивачем здійснено перерахунок по вказаному дозволу, згідно якого вартість користування місцем, що перебуває у комунальній власності на підставі дозволу № 72678-19 склала 3 741, 25 грн щомісяця.
Додатковою угодою № 1157/19-5 від 25.08.2025 до Договору пункт 1 Адресного переліку № 5 викладено у новій редакції, а саме з 01.07.2019 погоджено інший розмір плати за користування місцем у порядку передбаченому частиною 3 статті 631 ЦК України.
Крім того, пунктом 3 вказаної угоди визначено, що укладання угоди здійснюється шляхом її викладання як єдиного документа та надсилання засобами поштового зв`язку цінним листом з описом вкладання Рекламорозповсюджувачу у двох примірниках на підписання. Рекламорозповсюджувач підписує угоди та повертає один примірник Управлінню протягом 30-ти днів з моменту її отримання. У разі ненадходження належним чином підписаного примірника угоди від Відповідача угода вважається укладеною наступним робочим днем після закінчення вказаного строку та є такою, що підлягає виконанню сторонами.
Дана додаткова угода надіслана стороні Відповідача засобами поштового зв`язку із супровідним листом від 21.07.2025 № 076-2047 поштовим повідомленням № 0505342222867.
Згідно доводів Позивача вказана додаткова угода є укладеною та підлягає обов`язковому виконанню сторонами.
На підтвердження виконання Позивачем пункту 4.2.1 Договору до позову додано рахунки на оплату тимчасового користування місцем для розміщення реклами за Договором за період з грудня 2019 - серпень 2025 за дозволом № 72678-19 та за період вересня 2025 по листопад 2025 за дозволом № 72653-19 та за дозволом № 72678-19.
При цьому виставлені Позивачем рахунки за вказаний вище період датовано 25.08.2025.
Згідно наданої Позивачем довідки про стан розрахунку Відповідача за Договором станом на 01.12.2025 у Відповідача існує борг в розмірі 108 896, 43 грн.
Враховуючи неналежне виконання Відповідачем умов Договору Позивачем здійснено нарахування штрафу, пені, 3 % річних та інфляційних втрат згідно наданих суду розрахунків.
Заперечуючи щодо заявлених вимог, Відповідач стверджує, що ним не акцептовано і не підписано додаткову угоду № 1157/19-5 від 25.08.2025, на укладання якої посилається Позивач.
Так, Позивач своїм листом від 21.07.2025 № 076-2047, надав Відповідачу оферту - проекти додаткової угоди № 1157/19-5 (без зазначення дати укладання і без надання детальних розрахунків) та запропонував укласти додаткову угоду про зміну (збільшення) розміру плати за Договором ретроспективно - за всі минулі періоди, починаючи із 2019 року.
Розглянувши оферту Позивача, Відповідач її відхилив, про що повідомив Позивача листом вих. № 409 від 08.10.2025. До вказаного листа Відповідачем долучено Акт звірки за Договором згідно якого ним сплачено за Договором 99 724, 57 грн в силу чого борг становить 1 135, 51 грн.
Докази направлення листа вих. № 409 від 08.10.2025 містяться в матеріалах справи.
При цьому, Відповідач звертає увагу суду на те, що положення Договору не передбачать можливості внесення змін шляхом укладання його сторонами додаткових угод за принципом «мовчазної згоди». Більше того, положення пункту 8.5 Договору прямо передбачають, що внесення змін до Договору мають відбуватися за взаємною згодою сторін у письмовій формі шляхом укладання додаткових угод, які стають невід`ємною частиною цього Договору. При цьому, жодна із сторін не може вносити зміни та доповнення до Договору без попереднього узгодження з іншою стороною.
Крім того, твердження Позивача про те, що заявлені вимоги виникли з 01.08.2025 - не відповідають дійсності оскільки з доданих до позовної заяви рахунків-фактур на оплату, зокрема ті, що датовані 25.08.2025 вбачається, що Позивачем безпідставно здійснено перерахунок розміру плати за Договором помісячно, починаючи з 01.12.2019 року у зв`язку з чим Відповідачем заявлено про пропуск строку позовної давності в частині вимог за період з 01.12.2019 по 30.11.2022.
Враховуючи зміни запропонованою Позивачем редакцією додаткової угоди, Відповідач звертає увагу суду, що згідно частини 3 статті 632 ЦК України зміна ціни в договорі після його виконання не допускається, а між сторонами за спірний період підписано Акти користування, як це передбачено пунктом 6.13 Договору.
Відповідач стверджує, що позовні вимоги гуртуються на безпідставному та протиправному збільшенні Позивачем грошового зобов`язання Відповідача за Договором, що полягають у протиправних діях Позивача щодо зміни в односторонньому порядку ціни Договору, ретроспективно, тобто після його виконання, що є порушенням імперативної норми частини 3 статті 632 ЦК України.
Фактичне збільшення Позивачем (більше, ніж в 7 разів) розміру плати за Договором ретроспективно («заднім числом») за попередні закриті періоди (починаючи з 2019 року) не відповідають також і положенням цивільного законодавства (статті 509 Цивільного кодексу України, частині 1 статті 627 Цивільного кодексу України) відносно врахування звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості в силу чого вимоги Позивача не можуть бути задоволені.
Не погоджуючись із запереченнями Відповідача, Позивачем подано відповідь на відзив, в якій вказується, що у місті Києві нормативно-правовим документом, який визначає основоположні засади та методологію здійснення розрахунку плати за тимчасове користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Києва є Порядок № 2341, яким встановлено базову плату, що відповідає видам рекламних засобів зовнішньої реклами та використовується під час визначення розміру плати за тимчасове користування місцями, що перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Києва, для розміщення рекламних засобів.
Згідно пункту 2.3 Порядку № 2341 розмір плати за тимчасове користування місцями, що перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Києва, для розміщення РЗ визначається за формулою, із застосуванням коригуючого коефіцієнту, що застосовується до РЗ, типу: спеціальна рекламна конструкція, що розміщується під кутом до фасаду будинку (будівлі), а саме - частка довжини до ширини РЗ. Коригуючий коефіцієнт застосовується до всіх без виключення РЗ у місті Києві типу «Спеціальна рекламна конструкція, що розміщується під кутом до фасаду будинку (будівлі)» із врахуванням частки довжини до ширини РЗ у обов`язковому порядку.
Розмір плати за тимчасове користування місцем для розміщення рекламного засобу визначається за формулою: Рп = Sх Бт х Кз х Кк де: S - площа місця розташування РЗ (кв. м) розрахована згідно з пунктом 2.1 або пунктом 2.2 цього Порядку, при площі РЗ до одного квадратного метра плата справляється як за повний квадратний метр; (пункт 2.2 - площа місця розташування неназемного та недахового РЗ дорівнює площі вертикальної проекції цього засобу на уявну паралельну їй площину); Бт - базовий тариф за 1 кв.м площі місця розташування РЗ, що відповідає видам РЗ, визначених згідно з додатком 1 до Порядку; Кз - зональний коефіцієнт, що враховує територіальну прив`язку РЗ, визначений згідно з додатком 2 до Порядку; Кк - коригуючий коефіцієнт, що застосовується до РЗ, типу: спеціальна рекламна конструкція, що розміщується під кутом до фасаду будинку (будівлі), - частка довжини до ширини РЗ.
Розрахунок плати за дозволом № 72678-19 в розмірі 3 741, 25 грн/міс здійснено на підставі конструктивного рішення рекламного засобу ТОВ «Санте-Алко», з урахуванням всіх частин формули, передбаченої Порядком № 2341.
Відтак, додаткова угода від 25.09.2025 № 1157/19-5, запропонована Позивачем у межах виконання Договору, має уточнюючий, технічний та похідний характер і спрямована виключно на документальне відображення розміру плати за тимчасове користування місцем, визначеного відповідно до вимог Порядку № 2341.
Позивач звертає увагу суду на те, що за умовами Договору розмір плати за тимчасове користування місцем не є фіксованою величиною, яка залежить виключно від волевиявлення сторін, а формується на підставі спеціального нормативного регулювання в силу чого грошове зобов`язання Відповідача виникає безпосередньо з Договору та актів органу місцевого самоврядування, прийнятих у межах наданих законом повноважень, а не з факту підписання додаткової угоди.
Відтак, на переконання Позивача, додаткова угода № 1157/19-5 від 25.09.2025 не є офертою у розумінні цивільного законодавства та не потребує акцепту з боку Відповідача, оскільки вона не спрямована на зміну чи припинення договірних зобов`язань, а має техніко-розрахунковий характер.
У спірних правовідносинах розмір плати за тимчасове користування місцем не є вільною договірною ціною, погодженою сторонами на власний розсуд; має регульований характер; визначається відповідно до імперативних нормативно-правових актів органу місцевого самоврядування, зокрема Порядку № 2341, який прийнятий на виконання законів України та є обов`язковим для застосування.
Посилання Відповідача на Акти користування в даному випадку не впливає на спірні правовідносини оскільки згідно пункту 6.15 Договору має виключно технічний характер, підтверджуючи відсутність зауважень щодо факту користування місцем у відповідному періоді.
Також, Позивач не погоджується із обґрунтованістю поданої Відповідачем заяви про застосування наслідків пропуску позовної давності оскільки Відповідач виходить із припущення, що перебіг позовної давності має обчислюватися з кожного окремого місяця користування місцем, тобто автоматично - з моменту виникнення обов`язку зі сплати плати у відповідному розрахунковому періоді. Водночас такий підхід не враховує правову природу спірного зобов`язання, регульований характер відповідного платежу та специфіку механізму його формування.
Об`єктивна можливість Позивача дізнатися про порушення свого права виникає не з моменту кожного окремого місяця користування місцем, а з моменту виявлення факту невідповідності розміру сплаченої плати вимогам Порядку № 2341. Саме з цього моменту у Позивача з`являються правові підстави для формування вимоги про усунення порушення та захисту свого права у судовому порядку.
У запереченнях на відповідь на відзив окрім доводів, викладених у відзиві Відповідач звертає увагу суду на те, що ним при формуванні собівартості та цін реалізації товарів при здійсненні господарської діяльності не закладалося додаткових витрат, які Позивач намагається стягнути постфактум через 6 років.
Такі вимоги руйнують передбачуваність господарського обороту і суперечать звичаям ділового обороту при тому, що саме на Позивачі лежить обов`язок організувати коректний, передбачуваний і своєчасний механізм нарахування та контролю за виконанням Договору.
Саме Позивач зобов`язаний діяти за стандартом належного урядування: організувати власні процедури так, щоб не покладати ризики своїх помилок на приватну особу, діяти послідовно, передбачувано та своєчасно, що в даному випадку ним не дотримано.
Відповідач стверджує, що Позивач, будучи суб`єктом владних повноважень, не може посилатися на власну недбалість чи помилку як на підставу для покладання додаткових фінансових обтяжень на суб`єкта приватного права. Дотримання принципу правової визначеності є пріоритетним над поточними інтересами наповнення бюджету, якщо помилка допущена самим органом влади. Суд не може виправляти недоліки адміністрування Позивача шляхом порушення статті 632 ЦК України та покладання відповідальності на добросовісний бізнес.
Надаючи контррозрахунок Відповідач стверджує, що заборгованість за заявлений у позові період 01.08.2025- 30.11.2025 відсутня оскільки в повному обсязі погашена.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИТЬ СУД 
Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами Договору, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договорами оренди.
Частина 1 статті 759 ЦК України передбачає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про рекламу» (далі за текстом - Закон № 270/96-ВР) зовнішня реклама - реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях - рекламоносіях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг.
Згідно з частиною 1 статті 16 Закону № 270/96-ВР розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пунктом 2 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою КМУ від 29.12.2003 № 2067 (далі за текстом - Типові правила № 2067) дозвіл - документ установленої форми, виданий розповсюджувачу зовнішньої реклами на підставі рішення виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, який дає право на розміщення зовнішньої реклами на певний строк та у певному місці.
Пунктом 24 Типових правил № 2067 виданий у встановленому порядку дозвіл є підставою для розміщення зовнішньої реклами та виконання робіт, пов`язаних з розташуванням рекламного засобу.
Пунктом 1.1 Порядку закріплено, що останній регулює відносини між виконавчим органом Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією) та фізичними особами - підприємцями і юридичними особами (незалежно від форми власності та підпорядкованості), що виникають у процесі розміщення зовнішньої реклами на території м. Києва, та визначає порядок надання дозволів на розміщення зовнішньої реклами, демонтажу, а також порядок контролю за дотриманням вимог цього Порядку.
Відповідно до пункту 2.11.5 Порядку плата щомісячно перераховується розповсюджувачем реклами на транспорті до бюджету міста Києва згідно умовами договору тимчасового користування місцем.
Суд зазначає, що позовна заява містить обґрунтування підвищення плати за користування місцем комунальної власності саме за дозволом № 72678-19, в силу чого рахунки на оплату за Договором, однак за іншими дозволами судом не досліджуються.
Наразі, спірним питанням є обґрунтованість заявленої Позивачем до стягнення суми за наслідком підвищення вартості користування комунальним місцем для розміщення Відповідачем рекламного засобу шляхом внесення змін до Договору.
Як встановлено судом вище, Позивачем на підставі Договору, дозволу № 72678-19 та № 72653-19 надано Відповідачу у тимчасове платне користування місця, що перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Києва для розміщення рекламного засобу в силу чого у Відповідача виник обов`язок здійснювати плату за користування місцями для розміщення реклами згідно пункту 6.3 та 6.14 Договорів.
Також судом враховано, що матеріали справи не місять доказів демонтажу та відповідно не користування Відповідачем місцями комунальної власності для розміщення рекламного засобу та/або ж анулювання наданого Позивачем дозволу в межах спірного періоду.
Факт користування місцем комунальної власності на підставі дозволу № 72678-19 та № 72653-19 визнається стороною Відповідача.
Згідно пункту 2.2 Договору адресний перелік встановлює, зокрема, розмір щомісячної плати та період, на який надано дозвіл розміщення Рекламного засобу.
Згідно Адресних переліків до Договору розмір плати за дозволом № 72678-19 та № 72653-19 становить 512, 50 грн по кожному.
Посилаючись на неврахування коригуючого коефіцієнта при автоматизованому розрахунку плати за користування місцем на підставі дозволу № 72678-19 згідно положень пункту 2.3 Порядку № 2341, Позивач стверджує, що такою, що відповідає приписам чинного законодавства є плата за дозволом № 72678-19, яка становить 3 741, 25 грн щомісяця, яка в свою чергу не погоджена стороною Відповідача шляхом прийняття додаткової угоди № 1157/19-5 від 25.09.2025 в силу викладених вище обставин.
Частинами 1, 3, 5 статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.
У відповідності до положень ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до частини 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.
У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.
Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.
Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.
Згідно пункту 6.1 Договору його ціною є плата за тимчасове користування, розмір якої відповідно до статті 632 ЦК України визначається та розраховується на підставі рішень Київської міської ради або розпоряджень її виконавчого органу, залежно від встановлених Рекламорозповсюджувачем пріоритетів та наданих дозволів, вказаних у відповідних адресних переліках.
Так, розпорядженням виконавчого органу Київської місткої ради затверджено Порядок № 2341, яким затверджено формулу нарахування розміру плати за тимчасове користування місцями, що перебувають у комунальній власності, до якої застосовується коригуючий коефіцієнт, враховуючи тип рекламної конструкції згідно дозволу № 72678-19.
Згідно пункту 2.11.1 Порядку № 207 підставою для нарахування плати за право тимчасового користування місцями, що перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Києва, для розміщення РЗ та внесення розповсюджувачем зовнішньої реклами відповідної плати є розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про надання (продовження) дозволу та укладений договір на право тимчасового користування місцем.
Згідно пункту 2.11.7 Порядку № 207 плата нараховується з дня видання розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про надання дозволу. Плата в розмірі, встановленому підпунктом 2.1.11 пункту 2.1 цього Порядку, нараховується з моменту прийняття Робочим органом рішення про встановлення пріоритету.
Плата нараховується включно до дати закінчення строку дії дозволу або до дати видання розпорядження виконавчим органом Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією) про анулювання або про відмову у продовженні строку дії дозволу (пункт 2.11.9 Порядку № 207).
Розмір плати та порядок її нарахування визначається виконавчим органом Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією) (пункт 2.11.3 Порядку № 207).
Згідно пункту 1.1 Порядку № 2341 підставою для нарахування плати за тимчасове користування місцями, що перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Києва, для розміщення рекламних засобів (далі - плата) та внесення розповсюджувачем реклами відповідної плати є: наказ робочого органу про встановлення (продовження) пріоритету заявнику на місце розташування рекламного засобу або розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про видачу (продовження строку дії) дозволу, наказ робочого органу про надання погодження на розміщення реклами на транспорті комунальної власності територіальної громади міста Києва, договір на право тимчасового користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Києва, для розміщення рекламного засобу.
Пунктом 2.3 Порядку № 2341 закріплено формулу (Рп = S х Бп х Кз х Кк), за якою здійснюється розрахунок плати за тимчасове користування місцями, що перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Києва.
Вказана формула містить коригуючий коефіцієнт, що застосовується до рекламного засобу типу «спеціальна рекламна конструкція».
Як встановлено судом вище, дозвіл № 72678-19, за яким у Позивача виникла помилка нарахування плати при укладенні Договору та додатків до нього (адресних переліків) містить характеристику рекламного засобу: спеціальна рекламна конструкція, що розміщується під кутом до фасаду будинку (будівлі), розміри 0, 525*0,660, заг.пл.0,6930кв.м., кількість площин 2.
Відтак, як вірно зазначає Позивач платою за тимчасове користування місцями, що перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Києва за дозволом № 72678-19, яка відповідає вимогам порядку № 2341 є сума 3 741, 25 грн щомісяця (Рп =1*205*2,5*7,3) згідно наданого ним розрахунку, який в свою чергу не спростований Відповідачем.
Так, плата за користування невірно визначена сторонами при укладанні Договору для розміщення рекламного засобу за дозволом № 72678-19 та водночас визначається та регулюється Робочим органом (Позивач) на підставі порядку визначеного розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) в силу чого суд частково погоджується з аргументом Позивача, що додатковою угодою № 1157/19-5 від 25.09.2025 Позивач хотів привести плату за дозволом № 72678-19 у належний (тарифний) розмір.
Однак, не можна нівелювати та заперечувати той факт, що така технічна зміна ціни здійснена Позивачем шляхом направлення Відповідачу примірника додаткової угоди, від укладення якої останній в свою чергу відмовився.
Пунктом 8.5 Договору визначено, що зміни та доповнення до Договору вносяться за взаємною згодою сторін у письмовій формі шляхом укладання додаткових угоди, які стають невід`ємною частиною Договору. Жодна зі сторін не може вносити зміни та доповнення до Договору без попереднього узгодження з іншою Стороною.
Відповідно до частини 1 та 2 статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Враховуючи положення пункту 8.5 Договору, статті 651 ЦК України, заперечення Відповідача викладені у листі вих. № 409 від 08.10.2025, суд дійшов висновку, що між сторонами не досягнуто згоди на укладення додаткової угоди № 1157/19-5 від 25.09.2025, при тому, що докази звернення Позивача до суду з позовом про визнання такої угоди укладено у судовому порядку також відсутні.
З огляду на викладене, додаткова угода № 1157/19-5 від 25.09.2025 не є укладеною сторонами у спосіб визначений Договором та вимогами чинного законодавства в силу чого не є обов`язковою для виконання, що тим самим спростовує та нівелює доводи та аргументи Позивача, викладені у позові у якості обґрунтування правових підстав стягнення суми основного боргу. 
Суд зазначає, що обґрунтування позовної заяви зводяться до невиконання Відповідачем умов Договору з урахуванням додаткової угоди № 1157/19-5 від 25.09.2025 в силу чого проведені Позивачем розрахунки та нарахування не відповідають фактичним обставинам справи оскільки здійснені Позивачем на виконання такої додаткової угоди.
Так, із долученої до позову довідки вбачається, що Відповідачем не здійснено оплат, які наприклад вже в подальшому відображені у розрахунку, долученого до письмових пояснень на виконання вимог ухвали суду. При цьому, такий розрахунок містить посилання на первинні рахунки на оплату, які відсутні в матеріалах справи та по яким Позивачем проведено зарахування платежів, які здійснені набагато пізніше, знову ж таки з метою закриття боргу, який утворився внаслідок здійсненого Позивачем перерахунку та зміни ціни в сторону збільшення.
Відсутність первинних рахунків позбавляє суд можливості встановити за якими дозволами здійснювалось зарахування, чи стосуються вони предмету даного спору, в якому розмірі здійснено нарахування та відповідно зіставити такі рахунки і проведені Відповідачем оплати із врахуванням фактичних обставин справи, тобто до моменту виявлення Позивачем похибки у визначені плати.
Так, надані Позивачем розрахунки не є належними та такими, що підтверджують його вимоги.
Відповідно до частини 2 статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання порушенням.
Таким чином, підставою звернення до господарського суду з позовом є порушення, невизнання або оспорювання прав чи законних інтересів особи, яка звертається з таким позовом. При цьому, реалізуючи своє право на судовий захист, позивач визначає зміст свого порушеного або оспорюваного права чи законного інтересу та обґрунтовує підстави позову, виходячи з власного суб`єктивного уявлення про порушення, невизнання чи оспорювання своїх прав або законних інтересів, а також визначає спосіб захисту такого права.
Обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу, становлять підставу позову, предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої позивач просить прийняти судове рішення. При цьому відсутність факту порушення права особи є підставою для відмови в позові, оскільки саме порушене (оспорюване) право та інтерес підлягають захисту.
Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Тобто вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
В сукупності викладеного вище, суд дійшов висновку, що із наданих доказів суд не вбачається можливості встановити факту порушення Відповідачем виконання грошового зобов`язання за Договором в частині не сплати останнім вартості користування місцем комунальної власності для розміщення реклами на суму 108 896,43 грн за спірний період.
Водночас, суд звертає увагу на те, що із долученого до письмових пояснень Позивачем розрахунку вбачається, що остання оплата здійснена Відповідачем 18.08.2025, яку зараховано у якості часткової оплати за дозволом № 72678-19 за грудень 2019.
Водночас, до відзиву Відповідачем долучено банківські виписки за 2025, з якої вбачається, що 29.12.2025 Відповідачем здійснено чотири платежі по 768, 75 грн за кожний, із зазначенням у призначені платежу номера Договору та періоди, за які здійснюється оплата (вересень -грудень 2025).
Рахунки Позивача № 248765 від 05.09.2025, № 254477 від 10.10.2025 та № 258019 від 10.11.2025 (з урахуванням коригувань) одночасно містять плату за дозволом № 72653-19 та № 72678-19 в силу чого суд вбачає можливість дійти висновку, що зобов`язання в цій частині за Договором за період вересень-листопад 2025 Відповідачем виконано хоча і з порушенням оскільки пунктом 6.14 Договору визначено, що оплата має здійснюватися до 20-го числа поточного місяця, в той час як Відповідачем таку оплату здійснено 29.12.2025, тобто з простроченням.
Зазначене також підтверджує неправильність наданих Позивачем розрахунків та намагання створити борг за Договором коли останній утворився фактично не на підставі договірних зобов`язань.
Що стосується нарахованого Позивачем штрафу, пені, 3 % річних та інфляційних втрат, суд зазначає наступне.
Згідно наданого розрахунку, нарахування штрафу та пені Позивачем здійснено на підставі пункту 7.2 та 7.3 Договору.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. 
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені (стаття 549 ЦК України).
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що наразі можливо здійснити нарахування 15 % штрафу від суми 2 306, 28 грн (3 платежі за період вересень - листопад 2025 по 384, 38 грн кожен з урахуванням корегування), що становить 345, 94 грн.
Пеня нараховується окремо за кожний місяць до дати оплати (29.12.2025), а саме:
на суму 768, 76 грн за період з 21.09.2025 до 28.12.2025, що становить 64,64 грн; 
на суму 768, 76 грн за період з 21.10.2025 до 28.12.2025, що становить 45, 05 грн; 
на суму 768, 76 грн за період з 21.11.2025 до 28.12.2025, що становить 24, 81 грн.
Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Нарахування 3 % річних та інфляційних втрат також можливо здійснити згідно вказаного вище розрахунку, що за підрахунками суду становить 17,74 грн інфляційних втрат, 13, 02 грн - 3 % річних.
Натомість питання сплати Відповідачем решти суми за дозволом № 72678-19 за вересень -листопад 2025 в розмірі 2 421, 56 грн (3 741, 25 грн - 935,31 грн (понижуючий коефіцієнт 0,25) - 384, 38 грн - здійсненої оплати) за кожний місяць не може бути вирішено в межах даного провадження згідно здійснених судом вище висновків.
Додатково, суд вважає необхідне звернути увагу сторін на те, що враховуючи наявність розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 25.09.2019 № 1704, чинність дозволу № 72678-19, користування Відповідачем місцями комунальної власності в межах спірного періоду, відсутність розпорядження виконавчим органом Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією) про анулювання або про відмову у продовженні строку дії дозволу, суд дійшов висновку про існування у Відповідача обов`язку здійснювати плату, розмір якої відповідає вимогам чинного законодавства в частині тарифного регулювання та яка зараховується до бюджету міста Києва.
При цьому, суд звертає увагу Відповідача, що неналежне виконання Робочим органом своїх повноважень та обов`язків при укладанні Договору жодним чином не спростовує обов`язок Відповідача сплачувати кошти до бюджету міста Києва, який внаслідок таких дій Позивача фактично недоотримав кошти.
Відтак, суд дійшов висновку, що у Відповідача існує обов`язок з оплати вартості користування місцями комунальної власності за розміщення рекламного дозволу № 72678-19 в розмірі 3 741, 25 грн щомісяця оскільки саме розмір такої плати є правомірним оскільки розрахований на підставі 2.3 Порядку № 2341, затвердженого уповноваженим органом.
Однак, що стосується правової природи таких коштів, які Позивач фактично просить суд стягнути з Відповідача, суд вважає, що останні повинні стягуватися з Відповідача на підставі статті 1212 ЦК України як такі, що безпідставно зберігаються стороною Відповідача в межах суми, що виходить за межі Договору однак мають бути сплачені до бюджету міста Києва у відповідності до затверджених уповноважених органом розрахунків та тарифів.
Також, суд вважає необхідним зазначити, що не вбачає можливості застосувати принцип «суд знає закони», який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору оскільки в даному випадку за ініціативою суду буде змінено правову підставу поданого позову, що на думку суду, порушить принцип змагальності та рівності сторін.
При цьому, суд знову ж таки звертає увагу на розрахунки Позивача, з яких не можна встановити факт існування у Відповідача боргу у заявленому розмірі, оскільки такі розрахунки ґрунтуються на правовій позиції Позивача, яку наразі суд не вважає законною та можливою до застосування.

ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ
Підсумовуючи викладене вище, судом вбачається можливість встановити лише факт прострочення виконання грошового зобов`язання за Договором в частині здійснення оплати за період вересень-листопад 2025, а відтак і наявність підстав для нарахування штрафних санкцій, 3 % річних та інфляційних втрат в цій частині. Що стосується решти позовних вимог, суд дійшов висновку, що Позивачем не доведено факту порушення договірного зобов`язання у зв`язку з чим позов підлягає частковому задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до вимог статті 129 ГПК України покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Kеруючись статтею 74, статтями 76-79, статтею 86, 123, 129, статтями 236-238, статтями 240 та 241 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради «Київської міської державної адміністрації» - задовольнити частково.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Санте-Алко» (вул. Січових Стрільців, буд. 47, м. Київ, 04053; ідентифікаційний код 33240672) на користь Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (вул. Хрещатик, 36, м. Київ, 01044; ідентифікаційний код 41348526) пеню - 134 (сто тридцять чотири) грн 50 коп, 3 % річних - 13 (тринадцять) грн 02 коп, інфляційні втрати - 17 (сімнадцять) грн 74 коп та судовий збір - 3 (три) грн 74 коп.
3. У задоволенні іншої частини позову - відмовити.
4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення підписано: 12.05.2026 

Суддя Антон ПУКАС