ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2026 року 
м. Київ

cправа № 916/3441/19 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Студенець В.І. - головуючий, судді: Бакуліна С.В., Кібенко О.Р.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Спектр"
про ухвалення додаткового рішення 

у справі № 916/3441/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Спектр"
до Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської ради, виконавчого комітету Одеської міської ради
про стягнення 1 827 448, 00 грн,

ВСТАНОВИВ:

1. Товариство з обмеженою відповідальністю «Спектр» (далі - ТОВ «Спектр», позивач) звернулось до суду з позовною заявою до Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської ради (далі також - Управління), виконавчого комітету Одеської міської ради, в якій просило суд стягнути в рівних частках з відповідачів на свою користь збитки у розмірі 1 827 448, 00 грн, завдані внаслідок знищення нерухомого майна та викрадення рухомого майна; зобов`язати відповідачів не вчиняти будь-яких перешкод керівнику ТОВ «Спектр» у відновленні нежитлової будівлі, загальною площею 53,2 кв.м. на місці, де була демонтована попередня будівля за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, буд.64.

2. Рішенням Господарського суду Одеської області від 27.09.2023 позовні вимоги ТОВ «Спектр» задоволено частково. Стягнуто з виконавчого комітету Одеської міської ради на користь ТОВ «Спектр» 838 724, 00 грн. В іншій частині позову до Управління відмовлено.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.11.2025 рішення Господарського суду Одеської області від 25.01.2024 у справі №916/3441/19 скасовано частково. Стягнуто з Управління на користь ТОВ "Спектр" 838 724, 00 грн матеріальної шкоди; стягнуто з виконавчого комітету Одеської міської ради на користь ТОВ "Спектр" 838 724, 00 грн матеріальної шкоди. Відмовлено у задоволенні позовних вимог про солідарне стягнення з Управління та виконавчого комітету Одеської міської ради вартості рухомого майна в розмірі 150 000,00 грн, зобов`язанні відповідачів не вчиняти будь-яких перешкод керівнику ТОВ "Спектр" у відновленні нежитлової будівлі, загальною площею 53,2 кв.м. на місці, де була демонтована попередня будівля за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, буд.64. В іншій частині рішення Господарського суду Одеської області від 25.01.2024 у справі №916/3441/19 залишено без змін.

3. Не погоджуючись із рішенням Господарського суду Одеської області від 25.01.2024 та постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.11.2025 у справі №916/3441/19, виконавчий комітет Одеської міської ради та Управління звернулися до Верховного Суду з касаційними скаргами, в яких просили оскаржувані судові акти скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Ухвалами Верховного Суду від 14.01.2026 та від 17.12.2025 відкрито касаційне провадження у справі №916/3441/19 за касаційними скаргами Управління та виконавчого комітету Одеської міської ради на рішення Господарського суду Одеської області від 25.01.2024 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.11.2025; справу призначено до судового розгляду.

4. ТОВ "Спектр" 29.12.2025 через «Електронний суд» подало до Суду відзив на касаційну скаргу виконавчого комітету Одеської міської ради, в якому просило касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. Також у відзиві позивач просив стягнути з виконавчого комітету Одеської міської ради витрати на правову допомогу у касаційному суді у розмірі 25 000, 00 грн, на підтвердження чого надав:
- ордер на надання правничої допомоги серії ВН №1628123 від 18.12.2025;
- додаткову угоду від 29.12.2025 до договору про надання правової допомоги від 08.01.2020;
- договір про надання правової допомоги від 08.01.2020;
- акт виконаних робіт від 29.12.2025;
- докази направлення відзиву з додатками відповідачам.

Також ТОВ "Спектр" 21.01.2026 через «Електронний суд» подало до Суду відзив на касаційну скаргу Управління, в якому просило касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. Крім того, у відзиві позивач просив стягнути з виконавчого комітету Одеської міської ради витрати на правову допомогу у касаційному суді у розмірі 25 000, 00 грн, на підтвердження чого надав:
- ордер на надання правничої допомоги серії ВН №1628123 від 18.12.2025;
- додаткову угоду від 20.01.2026 до договору про надання правової допомоги від 08.01.2020;
- акт виконаних робіт від 20.01.2026;
- докази направлення відзиву з додатками відповідачам.

5. Постановою Верховного Суду від 11.03.2026 касаційні скарги виконавчого комітету Одеської міської ради та Управління залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 25.01.2024 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.11.2025 (у оскаржуваних частинах) у справі №916/3441/19 - без змін.

6. ТОВ "Спектр" 14.04.2026 через «Електронний суд» подало до Верховного Суду заяву про ухвалення додаткового рішення у справі №916/3441/19.

Ухвалою Верховного Суду від 27.04.2026 прийнято до розгляду заяву ТОВ "Спектр" про ухвалення додаткового рішення у справі №916/3441/19 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Управління 28.04.2026 через «Електронний суд» подало до Суду заперечення на заяву ТОВ "Спектр" про ухвалення додаткового рішення у справі щодо розподілу судових витрат, у яких просить у задоволенні вимог позивача відмовити повністю; у разі часткового задоволення заяви - зменшити суму витрат, що підлягають стягненню з Управління, до розумної та співмірної суми, враховуючи характер розгляду в касаційній скарзі.

7. Розглянувши подану заяву позивача, колегія суддів відзначає таке.

8. Згідно з частиною першою статті 244 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема судом не вирішено питання про судові витрати.

Так, положеннями статті 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є: відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Відповідно до статті 131 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Стаття 16 ГПК України вказує, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

За пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У частинах першій, другій статті 126 ГПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до частини восьмої статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частинами третьою-п`ятою статті 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За змістом пункту 1 частини другої статті 126, частини восьмої статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Для цілей розподілу судових витрат: 
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (див. постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18).

9. Ураховуючи наведене, колегія суддів, керуючись положеннями статей 129, 244 ГПК України, вважає за можливе у даній справі здійснити розподіл витрат на професійну правничу допомогу адвоката, понесених позивачем за результатом перегляду справи за касаційними скаргами відповідачів у суді касаційної інстанцій. 

При цьому Суд виходить з такого.

10. Як вбачається з матеріалів справи правнича допомога в суді касаційної інстанції позивачу надавалася Адвокатським об`єднанням (далі також - АО) "Грищенко та партнери Одеса".

Зокрема між "Грищенко та партнери Одеса" та ТОВ "Спектр" укладений договір про надання правничої допомоги від 08.01.2020, відповідно до пунктів 1.1, 1.2 якого АО приймає на себе зобов`язання надавати Клієнту правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором, а Клієнт зобов`язується оплатити надану правову допомогу в обсязі та на умовах, визначених в цьому договорі. Клієнт доручає, а АО зобов`язується надавати Клієнту правову допомогу у обсязі, передбаченому договором.

Відповідно до додаткових угод, що укладені між сторонами 29.12.2025 та 20.01.2026, сторони погодили викласти пункти 4.1, 4.2, 4.4 договору до надання правничої допомоги від 08.01.2020 в такій редакції:
« 4.1. Оплата наданих послуг здійснюється на підставі актів виконаних робіт та рахунків. Оплата правової допомоги щодо представництва інтересів в Касаційному господарському суді у складі Верховного Суду по справі №916/3441/19 щодо касаційної скарги виконавчого комітету Одеської міської ради від 15.12.2025 -здійснюється у фіксованій сумі в розмірі 25 000, 00 грн, незалежно від обсягу виконаних робіт (вчинених дій).
4.1.1. Оплата правової допомоги щодо представництва інтересів в Касаційному господарському суді у складі Верховного Суду по справі №916/3441/19 щодо касаційної скарги Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської ради від 15.12.2025 - здійснюється у фіксованій сумі в розмірі 25 000 грн, незалежно від обсягу виконаних робіт (вчинених дій).
4.2. Факт та обсяг надання Виконавцем послуг Замовнику підтверджується Актом приймання-передачі виконаних робіт.
4.4. Замовник має право сплачувати вартість робіт частками, повна оплата має бути здійснена протягом 60 банківських днів з дати проголошення рішення Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду по справі №916/3441/19».

Згідно з актом виконаних робіт від 29.12.2025, підписаним позивачем та АО «Грищенко та партнери Одеса», виконавець надав професійну допомогу у вигляді юридичних послуг, а Клієнт її прийняв на підставі договору про надання правничої допомоги від 08.01.2020 з приводу захисту прав Клієнта у Касаційному господарському суді у складі Верховного Суду по справі №916/3441/19 щодо касаційної скарги виконавчого комітету Одеської міської ради від 15.12.2025. Загальна вартість наданих юридичних послуг складає 25 000, 00 грн.

Відповідно до акта виконаних робіт від 20.01.2026, підписаним позивачем та АО «Грищенко та партнери Одеса», виконавець надав професійну допомогу у вигляді юридичних послуг, а Клієнт її прийняв на підставі договору про надання правничої допомоги від 08.01.2020 з приводу захисту прав Клієнта у Касаційному господарському суді у складі Верховного Суду по справі №916/3441/19 щодо касаційної скарги Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської ради від 15.12.2025. Загальна вартість наданих юридичних послуг складає 25 000, 00 грн.

Судом встановлено, що інтереси позивача під час перегляду даної справи у суді касаційної інстанції представляла адвокат Петрова А.М., яка діяла на підставі виданого АО «Грищенко та партнери Одеса» ордеру з посиланням на договір про надання правової допомоги від 08.01.2020.

11. З наданих Суду доказів вбачається, що адвокатське об`єднання надало правову допомогу позивачу щодо кожної з касаційних скарг відповідачів на загальну суму 50 000, 00 грн.

Проаналізувавши надані позивачем докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката, колегія суддів відзначає таке.

12. Відповідно до статті 19 «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Згідно із статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити такі висновки: 

(1) договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені у частині другій статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»); 

(2) за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України; 

(3) як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;

(4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;

(5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як положеннями цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»;

(6) відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити із встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». 

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у п. п. 130-131 постанови від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21).

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Отже, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

У разі погодження між адвокатом (адвокатським бюро / об`єднанням) та клієнтом фіксованого розміру гонорару такий гонорар обчислюється без прив`язки до витрат часу адвоката на надання кожної окремої послуги. Фіксований розмір гонорару не залежить від витраченого адвокатом (адвокатським бюро / об`єднанням) часу на надання правничої допомоги клієнту. Подібні висновки Верховного Суду містяться у постанові від 19.11.2021 у справі № 910/4317/21.

Разом з тим Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. Схожа правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21.

Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 126 ГПК України).

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який водночас повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України.

Відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку / дії / бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Такі критерії як обґрунтованість, пропорційність, співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката суд має враховувати як відповідно до частини четвертої статті 126 ГПК України, так і відповідно до частини п`ятої статті 129 цього Кодексу.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України щодо співмірності господарському суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони.

Отже, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правничу допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. 

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19. 

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц). 

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі №909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі № 911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18).

До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 сформовано правовий висновок про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, приписами статей 123 - 130 ГПК України, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17). 

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів відзначає, що у розгляді питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд повинен враховувати, що:

- не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, а тому, вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та від 16.11.2022 у справі №922/1964/21);

- при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20, постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц);

- суд зобов`язаний оцінити розмір адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц);

- витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачена стороною / третьою особою, чи тільки має бути сплачена (пункти 138, 139 постанови Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 23 вересня 2021 року у справі № 904/1907/15).

13. Суд у контексті оцінки доказів, поданих позивачем на обґрунтування заяви, звертається до висновків Верховного Суду, які викладені у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19, де Верховний Суд вказав, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

У вирішенні питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу позивача у даній справі Суд звертається до критеріїв визначених вище у цій постанові та зазначає, що для включення всієї суми витрат на професійну правничу допомогу у відшкодування за рахунок іншої сторони має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір їх є розумний та виправданий. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Ураховуючи наведене вище у своїй сукупності, керуючись критеріями оцінки судових витрат на професійну правничу допомогу, ураховуючи характер спору та розумну необхідність судових витрат для розгляду конкретної справи в суді касаційної інстанцій, колегія суддів, дослідивши заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та додані до неї документи, вважає, що розмір заявлених позивачем до розподілу витрат на професійну правничу допомогу у загальній сумі 50 000,00 грн (по 25 000, 00 грн з кожного відповідача) не відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), та не є співрозмірними із виконаним адвокатом обсягом робіт (наданими послугами).

На переконання колегії суддів, ураховуючи наведені вище критерії, зокрема, реальності адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, а також фактичні обставини цієї справи, співрозмірність до предмета спору, результату касаційного перегляду (залишення без змін постанови суду апеляційної інстанції), участь адвоката Петрової А.М. у судах першої та апеляційної інстанції, що свідчить про обізнаність адвоката із деталями справи та незмінність правової позиції представника позивача - розмір гонорару не є співрозмірним та у повній мірі не відповідає принципам справедливості, розумності та реальності.

З огляду на наведене Суд вважає, що підтвердженими у даній справі з огляду на надані докази та зміст наданих послуг є витрати адвоката у загальному розмірі 30 000, 00 грн (по 15 000, 00 грн з кожного відповідача).

Отже, оцінивши доводи позивача щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу, доводи заперечень відповідача (який є бюджетною установою), виходячи з вищенаведених критеріїв їх оцінки та керуючись статтями 126, 129 ГПК України, Верховний Суд дійшов висновку, що витрати позивача на професійну правничу допомогу, які пов`язані з касаційним переглядом судових рішень у справі №916/3441/19, підлягають частковому задоволенню у загальному розмірі 30 000, 00 грн.

В іншій частині заяви Суд не покладає такі витрати на відповідачів.

Керуючись статтями 123, 126, 129, 244, 314, 315 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Спектр" про ухвалення додаткового рішення у справі №916/3441/19 задовольнити частково.

2. Стягнути з Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради (65074, Одеська обл., місто Одеса, вул. Косовська, будинок 2-Д; ідентифікаційний код 25830731) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Спектр» (65104, Одеська обл., м. Одеса, вул. Академіка Корольова, буд. 64; ідентифікаційний код 19045131) витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 15 000, 00 грн (п`ятнадцять тисяч гривень 00 копійок), понесених у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції.

3. Стягнути з виконавчого комітету Одеської міської ради (65026, м. Одеса, Думська (Біржова) площа, 1; ідентифікаційний код 04056919) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Спектр» (65104, Одеська обл., м. Одеса, вул. Академіка Корольова, буд. 64; ідентифікаційний код 19045131) витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 15 000, 00 грн (п`ятнадцять тисяч гривень 00 копійок), понесених у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції.

4. У задоволенні іншої частини заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Спектр" у справі №916/3441/19 відмовити. 

Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідні накази.

Додаткова постанова набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. Студенець

Судді С. Бакуліна

О. Кібенко