П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/39268/25	

Категорія: 106000000	Головуючий у суді І інстанції: Андрухів В. В. час і місце ухвалення: спрощене провадження, м. Одеса 	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача	Семенюка Г.В.	
суддів: 	Федусика А.Г.	
 	Шляхтицького О.І.	

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 березня 2026 року у справі за позовом адвоката Лисевича Сергія Вікторовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії

в с т а н о в и В:

У листопаді 2025 року адвокат Лисевич С. В., діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду першої інстанції з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ від 25.10.2025 №881 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», яким за неналежне виконання службових обов`язків, порушення вимог статей 8, 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, абзацу другого статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, полковника ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення – «попередження про неповну службову відповідність»;
- зобов`язати нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 всі складові його грошового забезпечення, премії тощо, яких він був позбавлений, у зв`язку з наказом від 25.10.2025 № 881 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності».

В обґрунтування позовних вимог адвокат пояснив, що, на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 25.06.2025 №487 «Про призначення службового розслідування» з метою уточнення причин і умов, що сприяли порушенню у Військовій частині НОМЕР_2 порядку проходження військової служби військовослужбовцями цієї частини та пов`язаному з цим неправомірному нарахуванню та виплаті їм грошового забезпечення, можливим фактам незаконного використання майна продовольчої служби та паливно-мастильних матеріалів, встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб керівного складу Військової частини НОМЕР_2 проведено службове розслідування.
З наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 26.08.2025 №733 «Про результати службового розслідування» (далі – Наказ № 733) вбачається, що з 18 лютого 2025 року відкрито кримінальне провадження № 12025160000000191 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 4, 5 ст. 191, ч.1 ст. 366 КК України щодо зловживання службовим становищем посадовими особами Військової частини НОМЕР_2 шляхом внесення недостовірних відомостей в офіційні документи, на підставі яких незаконно отримують грошові кошти, в тому числі за безпосередню участь у бойових діях, військовослужбовці цієї військової частини, які фактично на службі не перебувають.
Так, за обставинами досудового розслідування в період з лютого 2022 року по березень 2025 року в умовах воєнного стану колишній командир Військової частини НОМЕР_2 підполковник ОСОБА_2 налагодив схему незаконного збагачення шляхом призову на військову службу громадян України, які фіктивно проходять військову службу. Встановлено відсутність на військовій службі близько 60 військовослужбовців Військової частини НОМЕР_2 , яку прикривають їх безпосередні командири. Задля цього ОСОБА_2 вступив у протиправну змову із заступником командира Військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_3 , заступником командира з тилу - начальником тилу Військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_4 та командиром 4 роти ОСОБА_5 для досягнення спільної мети у вигляді протиправного збагачення за рахунок привласнення бюджетних грошових коштів фонду оплати праці Військової частини НОМЕР_2 . Зазначені особи, будучи обізнаними про те, що штатна чисельність особового складу Військової частини НОМЕР_2 є значною, має структурні підрозділи, які дислокуються та виконують завдання на різних ділянках, що територіально віддалені одна від одної, а тому військовослужбовці військової частини не мають фізичної можливості знати один одного та володіти інформацією про місця перебування інших військовослужбовців під час несення військової служби, що надає можливість приховати відсутність військовослужбовця у Військовій частині НОМЕР_2 , керуючись прямим умислом та зловживаючи службовим становищем, створили для ряду військовослужбовців умови фіктивного проходження військової служби та нарахування їм грошового забезпечення за період, в який військовослужбовці фактично не виконували обов`язки військової служби. Службовим розслідуванням також встановлено, що у Військовій частині НОМЕР_2 в цілому та її підрозділах не налагоджена внутрішня служба, спрямована на підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність, організоване виконання інших завдань. Посадові особи керівної ланки усіх рівнів Військової частини НОМЕР_2 проявили недбале та безвідповідальне ставлення до виконання обов`язків щодо організації внутрішньої служби, контролю особового складу та господарської діяльності частини. Підтримання дисципліни базується на формальному підході, без реального аналізу ситуації, превентивних дій та особистого контролю з боку командирів. Відсутність належного контролю створює ризики для зниження бойової готовності військової частини.

Наказом № 733 за недбале ставлення до військової служби, порушення норм законодавства, посадових осіб Військової частини НОМЕР_2 , а саме: підполковника ОСОБА_2 , підполковника ОСОБА_3 , старшого лейтенанта ОСОБА_4 , капітана ОСОБА_5 притягнуто до дисціплінарної відповідальності; у зв`язку із звільненням з військової служби начальника штабу – заступника командира Військової частини НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_6 у відставку, питання про притягнення останнього до дисциплінарної відповідальності не розглядалось.
Також визначено, що стану справ, що склався у Військовій частині НОМЕР_2 , у тому числі сприяла безконтрольність за станом внутрішньої служби з боку визначеного старшого начальника, який повинен надавати допомогу підпорядкованій військовій частині в організації та забезпеченні виконання вимог внутрішньої служби і систематично перевіряти її стан.
Так, з метою підтримання належного рівня бойової та мобілізаційної готовності, надання допомоги, підготовки, контролю виконання визначених завдань та своєчасного реагування на зміни, які можуть впливати на готовність до виконання завдань за призначенням підпорядкованих військових частин, відповідно до розподілу, визначеного наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 21.03.2025 № 167 «Про закріплення посадових осіб Військової частини НОМЕР_1 за підпорядкованими військовими частинами та установами» (далі – Наказ № 167), Військова частина НОМЕР_2 закріплена за ОСОБА_1 .
Питання про наявність підстав для притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача буде вирішено за результатами проведення службового розслідування за фактом невиконання ним визначених за посадою завдань з підтримання належного рівня бойової та мобілізаційної готовності Військової частини НОМЕР_2 , вжиття заходів щодо зміцнення військової дисципліни, проведення роботи по запобіганню подіям і злочинам серед особового складу, що створило передумови до безконтрольності за станом внутрішньої служби, сприяло системності виявлених у Військовій частині НОМЕР_2 порушень військової дисципліни.

Далі, щодо позивача було проведено службове розслідування за результатом якого прийнято оскаржуваний наказ від 25.10.2025 №881 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності».
Даним наказом ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді «попередження про неповну службову відповідність» саме як начальника відділу радіоелектронної та кіберборотьби Військової частини НОМЕР_1 та керівника групи радіоелектронної боротьби угруповання військ за те, що він не виконував наступні завдання щодо Військової частини НОМЕР_2 :
- перевірку (моніторинг) стану бойової готовності;
- координацію нагляду та оцінку функціонування внутрішнього контролю та управління ризиками;
- перевірку стану та надання допомоги в організації внутрішньої служби;
- заходи щодо зміцнення військової дисципліни, запобігання подіям і злочинам серед особового складу.
За змістом оскаржуваного наказу це призвело до безконтрольності за станом внутрішньої служби у Військовій частині НОМЕР_2 та сприяло системності і тривалості виявлених в частині порушень порядку військової дисципліни та порядку проходження військовослужбовцями військової служби.
Разом з цим, адвокат стверджував, що лише з 21.03.2025 Військова частина НОМЕР_2 була закріплена за ОСОБА_1 , що підтверджується вказаним вище Наказом № 167.
Крім того, до ОСОБА_1 . Наказ № 167 не доводився, що підтверджується аркушем доведення, в якому в стрічці з посадою позивача стоїть підпис іншої посадової особи Військової частини НОМЕР_1 , яка на час відсутності позивача тимчасово виконувала посадові обов`язки начальника відділу радіоелектронної та кіберборотьби.
Адвокат зауважував, що така обставина має об`єктивну причину, оскільки позивач виконував бойові (спеціальні) завдання поза дислокацією Військової частини НОМЕР_1 безперервно в період з 29 лютого 2024 року по 26 червня 2025 року.

Понад те, адвокат акцентував увагу на тому, яким чином обставини невиконання Наказу № 167 від 21 березня 2025 року сприяли системності та тривалості порушень у Військовій частині НОМЕР_2 , які тривали до березня 2025 року та були пов`язані з внесенням у попередній період в офіційні документи недостовірних відомостей, на підставі яких військовослужбовці Військової частини НОМЕР_2 отримували грошові кошти.
Отже, адвокат вважав безпідставними посилання у спірному наказі на неналежне виконання його довірителем службових обов`язків, а також на порушення вимог статей 8, 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV (далі – Статут внутрішньої служби) та абз.2 ст.4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV (далі – Дисциплінарний статут).

Також адвокат зазначив, що внаслідок прийняття спірного наказу його довіритель позбавлений премії згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 04.11.2025 №903, а тому просив зобов`язати нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 всі складові його грошового забезпечення, премії тощо, яких він був позбавлений.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 березня 2026 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нове рішення про задоволення позову.
У доводах апеляційної скарги позивач продовжує наполягати на тому, що ані під час службового розслідування від 25.06.2025, ані під час службового розслідування від 06.09.2025 не було встановлено жодного факту невиконання ним посадових обов`язків.
Зміст апеляційної скарги фактично відтворює зміст позовної заяви, яка полягає у тому, що лише з 21.03.2025 Військова частина НОМЕР_2 була закріплена за ОСОБА_1 , що підтверджується вказаним вище Наказом № 167. Тому незрозуміло, яким чином обставини невиконання Наказу № 167 від 21 березня 2025 року сприяли системності та тривалості порушень у Військовій частині НОМЕР_2 , які тривали до березня 2025 року та були пов`язані з внесенням у попередній період в офіційні документи недостовірних відомостей, на підставі яких військовослужбовці Військової частини НОМЕР_2 отримували грошові кошти.

Представник Військової частини НОМЕР_1 не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України, справу судом апеляційної інстанції розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 18.09.2023 проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 на посадах старшого офіцера, начальника відділу радіоелектронної боротьби управління сил підтримки, начальника відділу радіоелектронної та кіберборотьби.
Наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) від 18.09.2023 № 262 позивач був призначений на посаду старшого офіцера відділу радіоелектронної боротьби управління сил підтримки Військової частини НОМЕР_1 .
Наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 16 листопада 2023 року №1022 полковник ОСОБА_1 звільнений із займаної посади та призначений начальником відділу радіоелектронної боротьби управління сил підтримки Військової частини НОМЕР_1 .
Наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 18 лютого 2024 року № 51 полковника ОСОБА_1 звільнено із займаної посади та призначено начальником відділу радіоелектронної та кіберборотьби Військової частини НОМЕР_1 .
У період з 29 лютого 2024 року по 26 червня 2025 року ОСОБА_1 перебував у службовому відрядженні (копії витягів з відповідних наказів наявні в матеріалах справи а.с.25-27).
Так, з 29.02.2024 по 19.03.2024 – в складі сил і засобів оперативно-стратегічного угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (накази командувача ОСУВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 29.02.2024 № 62, від 19.03.2024 № 81); з 20.03.2024 по 18.06.2025 – в складі сил і засобів оперативного угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (накази командувача ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » від 20.03.2024 № 1, від 18.06.2025 № 175); з 19.06.2025 по 26.06.2025 – в складі сил і засобів угрупування військ (сил) « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (накази командувача УВ(С) « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 19.06.2025 № 2, від 26.06.2025 №9).
Далі, 21.03.2025, з метою підтримання належного рівня бойової та мобілізаційної готовності, надання допомоги, підготовки, контролю виконання визначених завдань та своєчасного реагування на зміни, які можуть впливати на готовність до виконання завдань за призначенням підпорядкованих військових частин, відповідно до розподілу, визначеного Наказом №167, Військову частину НОМЕР_2 закріплено за начальником відділу радіоелектронної та кіберборотьби Військової частини НОМЕР_1 (а.с.16-17).
Згідно аркушу доведення до посадових осіб Військової частини НОМЕР_1 Наказу №167, в графі за посадою позивача - «Начальник відділу радіоелектронної та кіберборотьби стоїть підпис тимчасово виконуючого посадові обов`язки начальника відділу радіоелектронної та кіберборотьби ОСОБА_7 (а.с.18-19).
На підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 25.06.2025 №487 «Про призначення службового розслідування», з метою уточнення причин і умов, що сприяли порушенню у військовій частині НОМЕР_2 порядку проходження військової служби військовослужбовцями цієї частини та пов`язаному з цим неправомірному нарахуванню та виплаті їм грошового забезпечення, можливим фактам незаконного використання майна продовольчої служби та паливно-мастильних матеріалів, встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб керівного складу військової частини НОМЕР_2 , було проведено службове розслідування.
З наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 26.08.2025 № 733 «Про результати службового розслідування» (щодо службового розслідування призначеного 25.06.2025) вбачається, що з 18 лютого 2025 року відкрито кримінальне провадження №12025160000000191 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 4, 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України щодо зловживання службовим становищем посадовими особами Військової частини НОМЕР_2 шляхом внесення недостовірних відомостей в офіційні документи, на підставі яких незаконно отримують грошові кошти, в тому числі за безпосередню участь у бойових діях, військовослужбовці цієї військової частини, які фактично на службі не перебувають.
Так, за обставинами досудового розслідування, в період з лютого 2022 року по березень 2025 року в умовах воєнного стану колишній командир Військової частини НОМЕР_2 підполковник ОСОБА_2 налагодив схему незаконного збагачення шляхом призову на військову службу громадян України, які фіктивно проходять військову службу. Встановлено відсутність на військовій службі близько 60 військовослужбовців Військової частини НОМЕР_2 , яку прикривають їх безпосередні командири. Задля цього ОСОБА_2 вступив у протиправну змову із заступником командира Військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_3 , заступником командира з тилу - начальником тилу Військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_4 та командиром 4 роти ОСОБА_5 для досягнення спільної мети у вигляді протиправного збагачення за рахунок привласнення бюджетних грошових коштів фонду оплати праці Військової частини НОМЕР_2 . Зазначені особи, будучи обізнаними про те, що штатна чисельність особового складу Військової частини НОМЕР_2 є значною, має структурні підрозділи, які дислокуються та виконують завдання на різних ділянках, що територіально віддалені одна від одної, а тому військовослужбовці військової частини не мають фізичної можливості знати один одного та володіти інформацією про місця перебування інших військовослужбовців під час несення військової служби, що надає можливість приховати відсутність військовослужбовця у Військовій частині НОМЕР_2 , керуючись прямим умислом та зловживаючи службовим становищем, створили для ряду військовослужбовців умови фіктивного проходження військової служби та нарахування їм грошового забезпечення за період, в який військовослужбовці фактично не виконували обов`язки військової служби.
Також службовим розслідуванням встановлено, що у Військовій частині НОМЕР_2 в цілому та її підрозділах не налагоджена внутрішня служба, спрямована на підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність, організоване виконання інших завдань. Вимоги Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 15.09.2022 № 280, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 14.11.2022 за № 1407/38743, щодо обліку особового складу, зокрема в частині відомостей про його наявність, у Військовій частині НОМЕР_2 за період, охоплений службовим розслідуванням, не дотримувались, також не забезпечено належну організацію та ведення військового господарства. Посадові особи керівної ланки усіх рівнів Військової частини НОМЕР_2 проявили недбале та безвідповідальне ставлення до виконання обов`язків щодо організації внутрішньої служби, контролю особового складу та господарської діяльності частини. Підтримання дисципліни базується на формальному підході, без реального аналізу ситуації, превентивних дій та особистого контролю з боку командирів. Відсутність належного контролю створює ризики для зниження бойової готовності військової частини.
Згідно Наказу № 733 за недбале ставлення до військової служби, порушення вимог законодавства, посадових осіб Військової частини НОМЕР_2 , а саме: підполковника ОСОБА_2 , підполковника ОСОБА_3 , старшого лейтенанта ОСОБА_4 , капітана ОСОБА_5 притягнуто до дисціплінарної відповідальності.
У зв`язку із звільненням з військової служби начальника штабу - заступника командира Військової частини НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_6 у відставку питання про притягнення останнього до дисциплінарної відповідальності не розглядалось.
Також визначено, що стану справ, що склався у Військовій частині НОМЕР_2 , у тому числі сприяла безконтрольність за станом внутрішньої служби з боку визначеного старшого начальника, який повинен надавати допомогу підпорядкованій військовій частині в організації та забезпеченні виконання вимог внутрішньої служби і систематично перевіряти її стан.
Далі, з метою уточнення причин і умов, що сприяли виявленому в ході службового розслідування, проведеного на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 25.06.2025 № 487 «Про призначення службового розслідування», невиконанню начальником відділу радіоелектронної та кіберборотьби управління Військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_1 визначених за посадою завдань з підтримання належного рівня бойової та мобілізаційної готовності Військової частини НОМЕР_2 , вжиття заходів щодо зміцнення військової дисципліни, проведення роботи по запобіганню подіям і злочинам серед особового складу, що створило передумови до безконтрольності за станом внутрішньої служби, сприяло системності виявлених у Військовій частині НОМЕР_2 порушень військової дисципліни, а також для встановлення ступеня вини військовослужбовця, відповідно до вимог статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за № 1503/31371, наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 06.09.2025 №773 «Про призначення службового розслідування» було призначене службове розслідування.
У ході даного службового розслідування, яке проводилось з 06.09.2025 по 29.09.2025 та за результатом якого складено акт службового розслідування встановлено, що перевірка (моніторинг) стану бойової готовності Військової частини НОМЕР_2 , координація нагляду та оцінка функціонування внутрішнього контролю та управління ризиками у Військовій частині НОМЕР_2 полковником ОСОБА_1 як начальником відділу радіоелектронної боротьби управління сил підтримки Військової частини НОМЕР_1 , в подальшому як начальником відділу радіоелектронної та кіберборотьби Військової частини НОМЕР_1 , а також як начальником радіоелектронної боротьби – начальником групи радіоелектронної боротьби угруповання військ – не здійснювались; перевірка стану та допомога в організації внутрішньої служби у підпорядкованій за напрямком діяльності Військовій частині НОМЕР_2 , заходи щодо зміцнення військової дисципліни, запобігання подіям і злочинам серед особового складу у Військовій частині НОМЕР_2 , як елементи, необхідні для готовності частини до виконання завдань за призначенням в ході ведення операцій (бойових дій) – не проводились, що, в свою чергу, сприяло системності та тривалості виявлених у військовій частині порушень військової дисципліни, порядку проходження військовослужбовцями військової служби.
Також даним актом запропоновано за неналежне виконання службових обов`язків, порушення вимог статей 8, 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, абзацу другого статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, полковника ОСОБА_1 притягнути до дисциплінарної відповідальності та накласти дисциплінарне стягнення – «попередження про неповну службову відповідність».
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 25.10.2025 №881 за неналежне виконання службових обов`язків, порушення вимог статей 8, 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, абзацу другого статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, полковника ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення – «попередження про неповну службову відповідність» (а.с.7-8).
Також, наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 04.11.2025 №903 «Про преміювання військовослужбовців Військової частини НОМЕР_1 за жовтень 2025 року» позивачу не виплачена премія за жовтень 2025 року (а.с.28-30).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив із того, що позивач, в силу приписів Статуту внутрішньої служби, Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Положення про відділ радіоелектронної та кіберборотьби управління оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та наказів командира Військової частини НОМЕР_1 від 30.12.2021 №1221, від 21.03.2025 №167 був відповідальним за стан внутрішньої служби підпорядкованої Військової частини НОМЕР_2 та повинен був надавати допомогу в організації та забезпеченні виконання нею вимог внутрішньої служби і систематично перевіряти її стан.
Також суд першої інстанції вважав, що доведення наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 21.03.2025 № 167 «Про закріплення посадових осіб Військової частини НОМЕР_1 за підпорядкованими військовими частинами та установами» до посадової особи відділу, яка тимчасово виконувала обов`язки начальника відділу, є належним способом доведення завдань, визначених для керівника структурного підрозділу, який, в свою чергу, відповідно до Положення про відділ радіоелектронної та кіберборотьби Військової частини НОМЕР_1 зобов`язаний організовувати діяльність та безпосередньо керувати відділом, забезпечувати його готовність до виконання завдань за призначенням.
Суд першої інстанції відхилив посилання позивача на неможливість перевірки стану справ у Військовій частині НОМЕР_2 , у зв`язку з виконанням обов`язків начальника РЕБ ОСУВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » та угрупування військ (сил) « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в період з лютого 2024 по червень 2025, оскільки відповідно до оперативних директив Головнокомандувача Збройних Сил України від 27.09.2022 №7033, від 20.02.2024 №1892, від 28.05.2025 №12091 Військова частина НОМЕР_2 входила до складу сил і засобів оперативно-стратегічного угруповання сил « ІНФОРМАЦІЯ_2 », оперативного угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » та угруповання військ (сил) « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

За приписами частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Так, суд апеляційної інстанції вважає, що у межах даної справи слід перевірити спірний наказ від 25.10.2025 № 881 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» на предмет наступних умов:
- наявність у позивача відповідних обов`язків під час виникнення порушень у Військовій частині НОМЕР_2 , за якими проводилось службове розслідування від 25.06.2025;
- факти порушення посадових обов`язків позивачем та його вину;
- причинно-наслідковий зв`язок між фактами порушення позивачем посадових обов`язків та порушеннями, що відбувались у Військовій частині НОМЕР_2 .
Досліджуючи указане, колегія суддів зазначає наступне.
Спірні правовідносини урегульовані Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу», Статутом внутрішньої служби, Дисциплінарним статутом, Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 (далі – Порядок № 608).
Відповідно до статті 3 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України “Про оборону України”, “Про Збройні Сили України”, “Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію”, інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно Вступної частини Статуту внутрішньої служби цей Статут визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах. Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини). Обов`язки посадових осіб, не зазначені в цьому Статуті, визначаються відповідними порадниками та положеннями. Дія Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.
За правилами статей 5, 6, 8 Загальних положень Статуту внутрішньої служби внутрішня служба – це система заходів, що вживаються для організації повсякденного життя і діяльності військової частини, підрозділів та військовослужбовців згідно з цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами.
Внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань.
Вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець.
Відповідальність за стан внутрішньої служби у військових частинах покладається на всіх прямих начальників, які повинні подавати допомогу підпорядкованим військовим частинам і підрозділам в організації та забезпеченні виконання вимог внутрішньої служби і систематично перевіряти її стан.
Відповідно до статті 11 Статуту внутрішньої служби необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.
Статтею 16 Статуту внутрішньої служби передбачено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Відповідно до статті 26 Статуту внутрішньої служби військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Статтею 1, 2 Дисциплінарного статуту визначено, що військова дисципліна – це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.
Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
За правилами статті 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.
Статтею 5 Дисциплінарного статуту передбачено, що стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.
Відповідно до статті 6 Дисциплінарного статуту право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк.
Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав.
Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, а також військовозобов`язаних та резервістів, які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі визначені Порядком №608.
Згідно абзацу четвертого пункту 2 розділу I Порядку №608 службове розслідування це комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.
За правилами пункту 1 розділу ІІ Порядку №608 службове розслідування може призначатися у разі: невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду; невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань; неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті; дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця; втрати або викрадення зброї чи боєприпасів; порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки; недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів; внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення; повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення; вчинення корупційного злочину або правопорушення, пов`язаного з корупцією; скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи; надходження повідомлення (у тому числі анонімного) щодо порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції", а наведена в ньому інформація стосується конкретної особи, містить фактичні дані, які можуть бути перевірені.
Пунктом 3 розділу ІІ Порядку № 608 передбачено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди - причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.
Згідно пункту 1 розділу ІІІ Порядку №608 рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.
Відповідно до пунктів 3, 4 цього ж розділу Порядку №608 службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).
Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.
Службове розслідування у випадках, передбачених Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, може проводитись з усуненням військовослужбовця, дисциплінарне правопорушення якого підлягає розслідуванню, від виконання службових обов`язків, про що видається наказ із зазначенням причин усунення.
Згідно підпунктів 1, 2 розділу IV Порядку №608 особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення. У разі відмови військовослужбовця надати письмові пояснення по суті службового розслідування особа, яка проводить службове розслідування, складає акт про відмову, який засвідчується підписами не менше двох присутніх осіб.
Особи, які проводять службове розслідування, мають право: запрошувати до місця проведення службового розслідування військовослужбовців, стосовно яких проводиться службове розслідування, інших військовослужбовців, цивільних осіб (за їх згодою), які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; отримувати письмові пояснення (заповнені від руки або надруковані); з дозволу командира (начальника) військовослужбовця, який скоїв правопорушення, отримувати необхідні документи, які стосуються службового розслідування; за погодженням з особами, які опитуються, фіксувати їх пояснення технічними засобами з подальшим оформленням їх у письмовому вигляді.
Відповідно до пункту 3 розділу IV Порядку №608 військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.
Отже, аналіз викладених норм законодавства свідчить про те, що у разі невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків призначається службове розслідування задля встановлення неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів.

Обставини справи свідчать про те, що полковника ОСОБА_1 притягнули до дисциплінарної відповідальності за те, що ним не здійснювалась перевірка (моніторинг) стану бойової готовності Військової частини НОМЕР_2 , координація нагляду та оцінка функціонування внутрішнього контролю та управління ризиками у Військовій частині НОМЕР_2 . Крім того, йому інкримінують не проведення перевірки стану та допомоги в організації внутрішньої служби у підпорядкованій за напрямком діяльності Військовій частині НОМЕР_2 , заходи щодо зміцнення військової дисципліни, запобігання подіям і злочинам серед особового складу у Військовій частині НОМЕР_2 , як елементи, необхідні для готовності частини до виконання завдань за призначенням в ході ведення операцій (бойових дій), що, в свою чергу, сприяло системності та тривалості виявлених у військовій частині порушень військової дисципліни, порядку проходження військовослужбовцями військової служби.
Поряд з цим, з обставин даної справи прослідковується те, що притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності відбулось, у зв`язку з подіями, які відбувались у Військовій частині НОМЕР_2 в період з лютого 2022 року по березень 2025 року, у зв`язку з чим з 18 лютого 2025 року відкрито кримінальне провадження №12025160000000191 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 4, 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України щодо зловживання службовим становищем посадовими особами Військової частини НОМЕР_2 шляхом внесення недостовірних відомостей в офіційні документи, на підставі яких незаконно отримують грошові кошти, в тому числі за безпосередню участь у бойових діях, військовослужбовці цієї військової частини, які фактично на службі не перебувають.

Разом з цим, надаючи оцінку обставинам справи та рішенню суду першої інстанції, яким позивачу відмовлено в задоволенні позову, колегія суддів зазначає наступне.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 30.12.2021 № 1221 «Про закріплення посадових осіб Військової частини НОМЕР_1 за підпорядкованими військовими частинами та установами» (а.с.82-83) Військова частина НОМЕР_2 була закріплена за начальником управління сил підтримки.
Пунктом 2 зазначеного наказу визначених посадових осіб Військової частини НОМЕР_1 за напрямком діяльності зобов`язано:
- систематично здійснювати моніторинг бойової та мобілізаційної готовності;
- знати стан справ та морально-психологічний стан особового складу;
- вживати заходи щодо зміцнення військової дисципліни, проводити роботу по запобіганню подіям і злочинам серед особового складу.
В період з листопада 2023 року по лютий 2024 року відділ радіоелектронної боротьби входив до складу управління сил підтримки Військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до наказу командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 16 листопада 2023 року №1022 начальником відділу радіоелектронної боротьби управління сил підтримки Військової частини НОМЕР_1 призначено ОСОБА_1 .
Тобто, як начальник відділу радіоелектронної боротьби управління сил підтримки Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 не мав службових обов`язків щодо Військової частини НОМЕР_2 , оскільки на час призначення його на цю посаду (16.11.2023), згідно наказу Військової частини НОМЕР_1 від 30.12.2021 №1221 за Військовою частиною НОМЕР_2 було закріплено посаду начальника управління сил підтримки Військової частини НОМЕР_1 , і саме на цю посадову особу розповсюджувалась дія пункту 2 зазначеного наказу.
До ОСОБА_1 цей наказ не доводився, оскільки його посаду не було закріплено за жодною військовою частиною на той період часу.
20 лютого 2024 року позивач був призначений на посаду начальника відділу радіоелектронної та кіберборотьби Військової частини НОМЕР_1 .
Лише з 21 березня 2025 року Військова частина НОМЕР_2 була закріплена за ОСОБА_1 , що підтверджується Наказом №167.
Отже, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що до 21 березня 2025 року посада, на якій перебував ОСОБА_1 , не передбачала виконання будь-яких обов`язків, пов`язаних з Військовою частиною НОМЕР_2 .

Колегія суддів вважає помилковими посилання суду першої інстанції на те, що за наказом Військової частини НОМЕР_1 від 30.12.2021 №1221 позивач був відповідальним за стан внутрішньої служби Військової частини НОМЕР_2 та повинен був надавати допомогу в організації та забезпеченні виконання нею вимог внутрішньої служби і систематично перевіряти її стан, оскільки Військова частина НОМЕР_2 була закріплена за ОСОБА_1 лише з 21 березня 2025 року.

При цьому, слід звернути увагу на те, що службовими розслідуваннями не виявлено жодного порушення військової дисципліни та порядку проходження військовослужбовцями військової служби у Військовій частині НОМЕР_2 після березня 2025 року, що дає підстави для висновку відсутності зв`язку між обставинами виконання наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 21.03.2025 №167 та системністю й тривалістю порушень, виявлених в ході службових розслідувань.

Колегія суддів також не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо належного доведення наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 21.03.2025 №167 до ОСОБА_1 .
На думку суду першої інстанції, доведення наказу до посадової особи відділу, яка тимчасово виконувала обов`язки начальника відділу, є належним способом доведення завдань, визначених для керівника структурного підрозділу.
Колегія суддів не може погодитись з таким висновком, оскільки, на момент прийняття Наказу №167, ОСОБА_1 перебував у службовому відрядженні.
Так, з 29.02.2024 по 19.03.2024 – в складі сил і засобів оперативно-стратегічного угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (накази командувача ОСУВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 29.02.2024 № 62, від 19.03.2024 № 81); з 20.03.2024 по 18.06.2025 – в складі сил і засобів оперативного угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (накази командувача ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » від 20.03.2024 № 1, від 18.06.2025 № 175); з 19.06.2025 по 26.06.2025 – в складі сил і засобів угрупування військ (сил) « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (накази командувача УВ(С) « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 19.06.2025 № 2, від 26.06.2025 №9).
Статут внутрішньої служби регулює порядок віддання й виконання наказів.
За правилами статей 35-37 Статуту внутрішньої служби накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. За крайньої потреби командир (начальник), старший за службовим становищем, ніж безпосередній начальник, може віддати наказ підлеглому, минаючи його безпосереднього начальника, про що повідомляє безпосереднього начальника підлеглого чи наказує підлеглому особисто доповісти своєму безпосередньому начальникові.
Наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку.
Наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення.
Командир (начальник) відповідає за відданий наказ, його наслідки та відповідність законодавству, а також за невжиття заходів для його виконання, за зловживання, перевищення влади чи службових повноважень.
За віддання і виконання явно злочинного наказу (розпорядження) винні особи притягаються до відповідальності згідно із законом.
Військовослужбовець після отримання наказу відповідає: «Слухаюсь» і далі виконує його. Для того, щоб переконатися, чи правильно підлеглий зрозумів відданий наказ, командир (начальник) може зажадати від нього стисло передати зміст наказу. Підлеглий має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ.
Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.
Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.

Отже, згідно указаних вимог Статуту внутрішньої служби, колегія суддів вважає, що наказ має бути відданий та доведений до військовослужбовця, який безпосередньо має його виконувати.
Доведення наказу до військовослужбовця, який безпосередньо має його виконувати, через будь-яку іншу посадову особу Статутом внутрішньої служби не передбачено.
Однак, як свідчить аркуш доведення до посадових осіб Військової частини НОМЕР_1 Наказу №167, в графі за посадою позивача - «Начальник відділу радіоелектронної та кіберборотьби стоїть підпис тимчасово виконуючого посадові обов`язки начальника відділу радіоелектронної та кіберборотьби ОСОБА_7 (а.с.18-19).
Отже, слід констатувати, що відповідач не надав доказів належного доведення Наказу №167 до ОСОБА_1 .

Крім того, як зазначив суд першої інстанції, відповідно до оперативних директив Головнокомандувача Збройних Сил України від 27.09.2022 № 7033, від 20.02.2024 № 1892, від 28.05.2025 № 12091 Військова частина НОМЕР_2 входила до складу сил і засобів оперативно-стратегічного угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », оперативного угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » та угруповання військ (сил) « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
Проте, суд апеляційної інстанції відзначає, що ОСОБА_1 , як начальник групи радіоелектронної боротьби зазначених угрупувань, до 21 березня 2025 року не мав посадових обов`язків, пов`язаних з виконанням дій щодо Військової частини НОМЕР_2 , оскільки зазначена військова частина йому підпорядкована не була та вона не є структурним підрозділом відділу радіоелектронної та кіберборотьби Військової частина НОМЕР_1 .
При цьому, позивач не був прямим начальником для Військової частини НОМЕР_2 , тобто не мав відповідальності за стан її внутрішньої служби згідно вимог статті 8 Статуту внутрішньої служби.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що частиною другою статті 6 та частиною першої статті 7 КАС України передбачено, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (метою цього Закону є впровадження в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини) суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Враховуючи зазначені положення Конституції та законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також правову природу спору у цій справі, колегією суддів з метою забезпечення дії в Україні принципу верховенства права враховано судову практику Європейського суду з прав людини.
Колегія суддів вважає необхідним врахувати правову позицію ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (рішення від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), п. 43 (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey). Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.
За приписами статті 86 Дисциплінарного статуту лише в разі, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.
Відповідно до п.2 розділу V Порядку 608 в описовій частині акта службового розслідування зазначаються зокрема причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією.
Отже, підставою притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є неналежне виконання ним службових обов`язків, порушення військової дисципліни. Для притягнення військовослужбовця до такої відповідальності необхідно, щоб був зафіксований сам факт порушення, вину військовослужбовця повністю доведено, встановлено причинно-наслідковий зв`язок між діями (бездіяльністю, неналежним виконанням службових обов`язків) та подією, що трапилася (правопорушенням, негативними наслідками), ступінь вини та з`ясовано причини і умови, що сприяли вчиненню правопорушення.
Такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним, що означає, що відповідач у акті службового розслідування мав чітко зазначити, які конкретно норми порушені позивачем і наявний причинно-наслідковий зв`язок.
Колегія суддів звертається до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду 08.05.2018 у справі № 920/316/17, від 21.12.2018 у справі № 920/31/18, від 28 жовтня 2020 року у справі № 904/3667/19 тощо, згідно з якою причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою полягає в тому, що протиправна поведінка завжди передує в часі шкідливому результату, що настав; шкідливий результат є наслідком саме цієї протиправної поведінки. Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювана шкоди та шкодою, заподіяною державі, є обов`язковою умовою настання відповідальності, і він полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку заподіяну шкоду, а тільки за ту шкоду, яка заподіяна його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювана, а викликана якимись іншими обставинами.
Аналізуючи обставини проведеного службового розслідування та прийняття за його наслідками спірного наказу від 25.10.2025 №881 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», колегія суддів дійшла висновку, що службове розслідування проведено поверхнево та без ґрунтовного дослідження всіх обставин, за відсутності жодних конкретних встановлених фактів неналежного виконання позивачем службових обов`язків, а тим більше з огляду на визначений вид та обсяг дисциплінарного стягнення «попередження про неповну службову відповідність».
За таких умов, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування наказу від 25.10.2025 №881 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» належним чином обґрунтовані, підтверджені наявними матеріалами справи та підлягають задоволенню в цій частині.

Надаючи оцінку позовним вимогам ОСОБА_1 в частині зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити всі складові грошового забезпечення, премії тощо, яких він був позбавлений, у зв`язку з наказом від 25.10.2025 № 881 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», колегія суддів виходить з такого.
Обставини справи свідчать, що позивач був позбавлений премії за жовтень 2025 року пунктом 3 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 04.11.2025 №903 «Про преміювання військовослужбовців Військової частини НОМЕР_1 за жовтень 2025 року».
Разом з цим, даний наказ, в межах даної справи, позивач не оскаржує.
Частина 2 статті 9 КАС України передбачає, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 лютого 2024 року по справі №990/150/23 указала, що за змістом зазначеної норми це право суд може здійснити за результатом розгляду справи за наявності на це підстав. Тобто, процесуальний закон надає право (не обов`язок) суду вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів.
За таких умов, проаналізувавши викладене, враховуючи, що наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 04.11.2025 №903 «Про преміювання військовослужбовців Військової частини НОМЕР_1 за жовтень 2025 року» не є предметом оскарження в межах даної справи, суд апеляційної інстанції відмовляє в задоволенні позову ОСОБА_1 в частині зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити всі складові грошового забезпечення, премії тощо, яких він був позбавлений, у зв`язку з наказом від 25.10.2025 №881 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності».

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Ураховуючи, що позивач, на підставі пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», як учасник бойових дій, звільнений від сплати судового збору, підстав для розподілу судових витрат, відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, немає.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Водночас пункт 2 частини 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для його оскарження в касаційному порядку.

Керуючись статтями 243, 250, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 березня 2026 року – скасувати.
Ухвалити у справі постанову, якою позов адвоката Лисевича Сергія Вікторовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 25.10.2025 №881 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», яким за неналежне виконання службових обов`язків, порушення вимог статей 8, 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, абзацу другого статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, полковника ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення – «попередження про неповну службову відповідність».
У задоволенні іншої частини позову – відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач 		Г.В. Семенюк	
Судді	  	А.Г. Федусик   О.І. Шляхтицький