ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2026 року	Львів	Справа № 140/13232/25 пров. № А/857/13377/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді Шавеля Р.М.,
суддів Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,
з участю секретаря судового засідання - Нагибайло Т.О.,

а також сторін (їх представників):
від відповідача – Герасимчук А.С.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Приватного підприємства «Байден Авто» на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30.01.2026р. в адміністративній справі за позовом Приватного підприємства «Байден Авто» до Волинської митниці (утвореної як відокремлений підрозділ Державної митної служби України) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень щодо збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість та ввізного мита з імпортованих товарів (суддя суду І інстанції: Ксензюк А.Я.; час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 30.01.2026р., м.Луцьк; дата складання повного рішення суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

10.11.2025р. за допомогою системи «Електронний суд» позивач Приватне підприємство /ПП/ «Байден Авто» звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати прийняті відповідачем Волинською митницею наступні податкові повідомлення-рішення:
№ UA2050002025317 від 19.09.2025р. про збільшення суми грошових зобов`язань з податку на додану вартість /ПДВ/ на 265933 грн. 55 коп., в т.ч. за основним платежем – 241757 грн. 76 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями - 24175 грн. 79 коп.;
№ UA2050002025318 від 19.09.2025р. про збільшення суми грошових зобов`язань з ввізного мита на 1001280 грн. 64 коп., в т.ч. за основним платежем – 1001280 грн. 64 коп.;
№ UA2050002025319 від 19.09.2025р. про збільшення суми грошових зобов`язань з ввізного мита на 207508 грн. 22 коп., в т.ч. за основним платежем – 207508 грн. 22 коп.;
стягнути на користь позивача за рахунок відповідача понесені судові витрати (Т.1, а.с.1-7).

Згідно ухвали суду від 17.11.2025р. відкрито провадження у справі; вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (Т.1, а.с.57 і на звороті).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 30.01.2026р. в задоволенні заявленого позову відмовлено (Т.2, а.с.6-12).

Не погодившись із винесеним основним рішенням суду, його оскаржив позивач «Байден Авто», який просить вказане рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким заявлений позов задовольнити, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення справи (Т.2, а.с.16-21).
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що рішення суду є необґрунтованим, оскільки не враховує усталену судову практику вирішення аналогічних спорів (постанови Верховного Суду від 12.08.2025р. у справі № 500/1516/22, від 04.10.2023р. у справі № 380/2869/22, постанов апеляційних адміністративних судів від 380/16463/24 в справі № 380/16463/24, від 18.03.2025р. у справі № 620/12383/24).
Окрім цього, митний орган без надання додаткових документів, міг самостійно пересвідчитися у преференційному проходженні задекларованого товару; матеріалами справи не доводиться вина позивача в порушенні вимог Митного кодексу /МК/ України.

Відповідач Волинська митниця скерувала до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому остання вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права та ухвалив законне і справедливе судове рішення (Т.2, а.с.43-50).

Протокольною ухвалою від 28.04.2026р. колегія суддів ухвалила відхилити клопотання представника позивача, що надійшло до апеляційного суду 27.04.2026р., про відкладення апеляційного розгляду справи через об`єктивні та непереборні обставини неможливості участі представника в судовому засіданні, оскільки будь-яких належних і достовірних доказів на підтвердження вказаних у ньому обставин не представлено (Т.2, а.с.85-86).
Згідно з ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Окрім цього, позивач та його представник були завчасно повідомлення про час та місце розгляду справи, що надавало їм реальну можливість оперативно реагувати на будь-життєві зміни та вжити всіх можливих заходів для участі в судовому розгляді справи.
Водночас, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність в судовому засідання учасників справи (їх представників), а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
За сукупності таких обставин апеляційний суд дійшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності позивача та його представника.
Додатково колегія суддів враховує, що відповідно до ч.5 ст.44 КАС України учасники справи зобов`язані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; 4) подавати наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки суду, а й учасників справи.
Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989р. у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Він не буде відповідальним за відкладення, викликані станом його здоров`я, оскільки вони пов`язані з форс-мажорними обставинами.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача на підтримання поданої скарги, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як достовірно встановлено під час судового розгляду, 27.08.2025р. Волинською митницею на підставі наказу № 396 від 12.08.2025р. «Про проведення документальної невиїзної перевірки дотримання ПП «Байден Авто» вимог законодавства України з питань митної справи», проведена документальна невиїзна перевірка позивача вимог законодавства України з питань митної справи в частині законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування за митними деклараціями згідно Додатку», за результатами якої складено Акт № 107/25/7.3-19/17/43960305 від 27.08.2025р. (Т.1, а.с.10-42).
Спірна перевірка стосувалася дотримання позивачем вимог законодавства України з питань митної справи щодо обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування за митними деклараціями /МД/ типу ІМ 40 ДЕ № UA305160/2022/037859 від 04.08.2022р., № 23UA305160002010U8 від 21.01.2023р., № 23UA305160003108U7 від 31.01.2023р., № UA305160/2022/37849 від 04.08.2022р., № 22UA205150011691U6 від 14.11.2022р., № 23UA204080003752U5 від 11.04.2023р., № 22UA204080020293U7 від 16.12.2022р., № 23UA204080001198U7 від 02.02.2023р., № 23UA204080000279U0 від 12.01.2023р., № UA305160/2022/04153 від 01.02.2022р., № UA204080/2021/41723 від 30.11.2021р., № UA204080/2021/42786 від 08.12.2021р., № UA204080/2021/45195 від 23.12.2021р., № UA204080/2022/746 від 14.01.2022р., № UA204080/2022/14014 від 22.08.2022р., № UA204080/2022/14038 від 22.08.2022р., № UA204080/2022/14441 від 30.08.2022р., № UA204080/2022/13479 від 09.08.2022р., № UA204080/2022/15142 від 13.09.2022р., № UA204080/2022/16070 від 28.09.2022р., № UA204080/2022/014583 від 09.09.2022р.
Підставою для призначення перевірки слугували листи Рівненської митниці: № 7.13-1/15/7-40/676 від 30.01.2024р., № 7.13-2/15/7-40/7109 від 08.11.2023р., № 7.13-2/15/7-40/6238 від 27.09.2023р., № 7.13-4/15-04/7-40/5425р.; листи Закарпатської митниці: № 7.7-2/15-03/7/5837 від 02.07.2025р., № 7.7-08-2/15/7/7680 від 18.10.2023р., № 7.7-3/15-03/7/7819 від 18.09.2024р.; доповідні записки УК та АМП № 15/15-03/7136 від 02.07.2025р.; листи уповноваженого митного органу Республіки Польща: № 3001-IOC.4331.48.2023 від 15.01.2024р., № 3001-IOC.4331.58-60,68-72.2023 від 09.01.2024р., № 2601-IOA.4331.13.2024 від 12.09.2024р., № 3001-IOC.4331.32-31.32.2023 від 26.09.2023р., № 3201-IOA.4331.2-5.2023 від 05.09.2023р.; листи уповноваженого митного органу Словацької Республіки: № 305147/2025-2000102/СU-12,13,14/24 від 12.06.2025р., № 443572/2023-2000102/168He від 05.09.2023р., № 284099/2025-2000102/MY-069/24 від 02.06.2025р., № 342624/2025-2000801/CU-64/24 від 12.07.2025р. про результати перевірки сертифікатів з перевезення товару EUR.1 № А7432 від 28.07.2022р., № А752460 від 09.01.2023р., № А761760 від 19.01.2023р., № А742456 від 29.07.2022р., № А768267 від 04.11.2022р., № PL/MF/AS0313462 від 17.03.2023р., № PL/MF/AS0312432 від 04.11.2022р., № PL/MF/AS0313063 від 10.01.2023р., № PL/MF/AS0313055 від 02.01.2023р., № PL/MF/AS0251102 від 24.01.2022р., № PL/MF/AR0224699 від 24.11.2021р., № PL/MF/AR0224717 від 30.11.2021р., № PL/MF/AR022471 від 30.11.2021р., № PL/MF/AR0224811 від 13.01.2022р., № PL/MF/AS0311920 від 02.08.2022р., № PL/MF/AS0311945 від 12.08.2022р., № PL/MF/AS0311939 від 10.08.2022р., № PL/MF/AS0311928 від 08.08.2022р., № PL/MF/AS0312249 від 12.09.2022р., № PL/MF/AS0072470 від 16.09.2022р., № А742348 від 25.08.2022р., які зазначені у графі 44 митних декларацій під кодом « 0954» - сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR.1». Експортери: Bio-Chemical Engineering s.r.o., S.K., Czech Republic; KB TRANS s.c. T.KARPINSKI K. BRZEZINSKI, Польща; BEDNAREK TRANSPORT SPOLKA JAWNA, Polska; AR-TRANS Swiecicki Armand, Польща.
Перевіркою встановлено порушення вимог ст.ст.15, 16 Доповнення 1 до Регіональної конвенції, ч.1 ст.257, ч.5 ст.280 МК України, ст.ст.185, 187, 190 Податкового кодексу /ПК/ України в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті ввізного мита на суму 1208788 грн. 86 коп. та по сплаті ПДВ на суму 241757 грн. 76 коп.
Підставою для таких висновків слугувало непідтвердження інформації про преференційне походження у сертифікатах з перевезення товару EUR.1, в деклараціях про походження, інвойсах, складених уповноваженими експортерами.
На підставі акту перевірки митним органом прийнято наступні податкові повідомлення-рішення форми «р»:
№ UA2050002025317 від 19.09.2025р. про збільшення суми грошових зобов`язань з податку на додану вартість /ПДВ/ на 265933 грн. 55 коп., в т.ч. за основним платежем – 241757 грн. 76 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями - 24175 грн. 79 коп. (Т.1, а.с.22-24);
№ UA2050002025318 від 19.09.2025р. про збільшення суми грошових зобов`язань з ввізного мита на 1001280 грн. 64 коп., в т.ч. за основним платежем – 1001280 грн. 64 коп. (Т.1, а.с.25-27);
№ UA2050002025319 від 19.09.2025р. про збільшення суми грошових зобов`язань з ввізного мита на 207508 грн. 22 коп., в т.ч. за основним платежем – 207508 грн. 22 коп. (Т.1, а.с.28-29).

Матеріалами справи стверджується, що декларантом до митного оформлення товару згідно МД № UA305160/2022/037859 від 04.08.2022р., № 23UA305160002010U8 від 21.01.2023р., № 23UA305160003108U7 від 31.01.2023р. надано сертифікати з перевезення товару форми EUR.1 № A742455 від 28.07.2022р.; № A752460 від 09.01.2023р.; № A761760 від 19.01.2023р.
Згідно листа уповноваженого органу Словацької Республіки № 305147/2025-2000102/СU-12,13,14/24 від 12.06.2025р. сертифікати EUR.1 № A742455 від 28.07.2022р.; № A752460 від 09.01.2023р.; № A761760 від 19.01.2023р., були видані та завірені Митними управліннями Кошице, Пряшів та Міхаловце. Однак, оскільки належні документи, що підтверджують статус походження товарів, на які вони поширюються (вживані транспортні засоби), не були надані, транспортні засоби не можуть вважатися товарами преференційного походження з ЄС. На підставі вищезазначеного факту можна зробити висновок, що перевірені сертифікати EUR.1 не є дійсними доказами походження згідно з положеннями Додатка І до Регіональної конвенції про пан-Євро-Середземноморські преференційні правила походження в рамках Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони. Відповідні товари не відповідають вимогам для отримання преференційного режиму згідно з положеннями, що регулюють преференційну торгівлю між ЄС та Україною.

Декларантом до митного оформлення товару згідно МД № UA305160/2022/37849 від 04.08.2022р. надано сертифікат з перевезення товару форми EUR.1 № A742456 від 29.07.2022р., виданого експортером Bio-Chemical Engineering s.r.o.,S.K, Czech Republic.
Згідно листа уповноваженого органу Словацької Республіки № 443572/2023-2000102/168Не від 05.09.2023р. сертифікат з перевезення товару EUR.1 був виданий та завірений Митним управлінням Міхаловце. Результат подальшої перевірки транспортного засобу, поставленого з іншої держави-члена ЄС, показав, що транспортний засіб було неправильно зазначено як такий, що є товаром походженням з ЄС. Транспортний засіб не відповідає вимогам для отримання преференційного режиму згідно з Додатком I до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження в рамках Протоколу I до Угоди про асоціацію між ЄС та його державами-членами, з однієї сторони, та Україною, з іншої сторони.
Перевірений сертифікат з перевезення товару форми EUR.1 не відповідає вимогам щодо точності, отже, не є дійсним доказом походження в розумінні протоколу.

Декларантом до митного оформлення товару згідно МД № 22UA205150011691U6 від 14.11.2022р. надано сертифікат з перевезення товару форми EUR.1 № А768267 від 04.11.2022р., виданий експортером «Bio Chemical Engineering» (Чехія).
Згідно листа уповноваженого органу Словацької Республіки № 284099/2025-2000102/MY-069/24 від 02.06.2025р. сертифікати EUR.1 були видані та завірені Митним управлінням Міхаловце. Однак, оскільки належні документи, що підтверджують статус походження товарів, на які вони поширюються (вживані транспортні засоби), не були надані, транспортні засоби не можуть вважатися товарами преференційного походження з ЄС. На підставі вищезазначеного факту можна зробити висновок, що перевірені сертифікати EUR.1 не є дійсними доказами походження згідно з положеннями Додатка І до Регіональної конвенції про пан-Євро-Середземноморські преференційні правила походження в рамках Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони.
Відповідні товари не відповідають вимогам для отримання преференційного режиму згідно з положеннями, що регулюють преференційну торгівлю між ЄС та Україною.

Декларантом до митного оформлення товару згідно МД № 23UA204080003752U5 від 11.04.2023р., № 22UA204080020293U7 від 16.12.2022р., № 23UA204080000279U0 від 12.01.2023р., № UA204080001198U7 від 02.02.2023р. надано сертифікати з перевезення товару форми EUR.1 № PL/MF/AS0313462 від 17.03.2023р.; № PL/MF/AS0312432 від 04.11.2022р.; № PL/MF/AS0313063 від 10.01.2023р.; № PL/MF/AS0313055 від 02.01.2023р., виданих експортером KB TRANS s.c. T. KARPINSKI K. BRZEZINSKI, Польща.
Згідно листів палати податкової адміністрації в Познані № 3001-IOC.4331.48.2023 від 15.01.2024р., № 3001-IOC.4331.58-60,68-72.2023 від 09.01.2024р. товари, включені до сертифікатів з перевезення, не можуть вважатися такими, що мають статус походження, згідно з Додатком І до Регіональної конвенції про пан-Євро-Середземноморські преференційні правила походження. Експортер не підтвердив походження товарів.
Отже, ці товари не відповідають вимогам для отримання преференційного тарифного режиму.

Декларантом до митного оформлення товару згідно МД № UA305160/2022/004153 від 01.02.2022р. надано сертифікат з перевезення товару форми EUR.1 № PL/MF/AS0251102 від 24.01.2022р., виданий експортером Bio-Chemical Engineering s.r.o.,S.K, Czech Republic.
Згідно листа палати податкової адміністрації в Кельце № 2601-IOA.4331.13.2024 від 12.09.2024р. сертифікат з перевезення EUR.1 є автентичним. Під час перевірки експортер не підтвердив преференційного походження товарів з ЄС. Ці товари не мають преференційного походження з ЄС.

Декларантом до митного оформлення товару згідно МД №UA204080/2021/41723 від 30.11.2021р., № UA204080/2021/42786 від 08.12.2021р., № UA204080/2021/45195 від 23.12.2021р., № UA204080/2022/746 від 14.01.2022р., № UA204080/2022/14014 від 22.08.2022р., № UA204080/2022/14038 від 22.08.2022р., № UA204080/2022/14441 від 30.08.2022р., № UA204080/2022/13479 від 09.08.2022р., № UA204080/2022/15142 від 13.09.2022р. надано сертифікати з перевезення товару форми EUR.1 № PL/MF/AR 0224699 від 24.11.2021р.; № PL/MF/AR 0224717 від 30.11.2021р.; № PL/MF/AR 0224718 від 30.11.2021р.; № PL/MF/AR 0224811 від 13.01.2022р.; № PL/MF/AS 0311920 від 02.08.2022р.; № PL/MF/AS 0311945 від 12.08.2022р.; № PL/MF/AS 0311939 від 10.08.2022р.; № PL/MF/AS0311928 від 08.08.2022р.; № PL/MF/AS0312249 від 12.09.2022р., виданого експортером KB TRANS s.c. T. KARPINSKI K. BRZEZINSKI, Польща та BEDNAREK TRANSPORT SPOLKA JAWNA, Polska.
Згідно листа палати Податкової адміністрації в Познані № 3001-IOC.4331.32-31.32.2023 від 26.09.2023р. товари, включені до сертифікатів з перевезення не можуть вважатися такими, що мають статус походження, згідно з Додатком І до Регіональної конвенції про пан-Євро-Середземноморські преференційні правила походження. Експортер не підтвердив походження товарів. Отже, ці товари не відповідають вимогам для отримання преференційного тарифного режиму.

Декларантом до митного оформлення товару згідно МД №UA204080/2022/16070 від 28.09.2022р. надано сертифікат з перевезення товару форми EUR.1 № PL/MF/AS0072470 від 16.09.2022р., виданого експортером AR-TRANS Swiecicki Armand.
Згідно листа Національної податкової адміністрації Республіка Польща № 3201-IOA.4331.2-5.2023 від 05.09.2023р. товар, зазначений у сертифікаті EUR.1, не відповідає зазначеним умовам (статус походження, згідно з Додатком І до Регіональної конвенції про пан-Євро-Середземноморські преференційні правила походження, експортер не підтвердив походження товарів) і не відповідає вимогам для отримання преференційного режиму.

Декларантом до митного оформлення товару згідно МД №UA204080/2022/014583 від 09.09.2022р. надано сертифікат з перевезення товару форми EUR.1 № A 742348 від 25.08.2022р., виданий експортером Bio-Chemical Engineering s.r.o.,S.K, Czech Republic.
Згідно листа Фінансового управління Словацької Республіки № 342624/2025-2000801/CU-64/24 від 12.07.2025р. сертифікат EUR.1 виданий та завірений Митним управлінням Міхаловце. Оскільки експортер транспортних засобів, на які вони поширюються, не надав належних документів, що підтверджують їхній статус походження, транспортні засоби не можуть вважатися товарами, що мають статус походження, згідно з Додатком I до Регіональної конвенції про пан-Євро-Середземноморські преференційні правила походження в рамках Протоколу I до Угоди про асоціацію між ЄС та його державами- членами, з однієї сторони, та Україною, з іншої сторони.
На підставі викладеного вище, перевірений сертифікат EUR.1 не відповідає вимогам щодо точності, отже, не є дійсним доказом походження в розумінні протоколу I до Угоди ЄС-Україна.

Вищевказані фактичні обставинами учасниками справи не оспорюються, останні підтверджуються зібраними матеріалами справи.

Із змісту заявленого позову слідує, що його предметом є оскарження прийнятих відповідачем за результатами документальної невиїзної перевірки податкових повідомлень-рішень щодо збільшення сум грошових зобов`язань з ПДВ та ввізного мита.
При цьому, істотним питанням під час вирішення розглядуваного спору є правильність декларування ввезених позивачем товарів із застосуванням преференції «Товари, що ввозяться в Україну та походять з країн ЄС» за кодом « 410» по визначеним митним деклараціям.

Вирішуючи викладений спір та відмовляючи у задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції перевіркою походження товару не підтверджено їх преференційне походження, оподаткування товару за МД типу ІМ40ДЕ (додаток 1 до акта перевірки) повинно здійснюватися зі сплатою ввізного мита за ставкою на дату здійснення митного оформлення, відповідно до Закону України № 584-VIII від 19.09.2013р. «Про Митний тариф України» та ПДВ відповідно до ПК України.
Відтак, у розглядуваному випадку у Волинської митниці були правові підстави для донарахування грошових зобов`язань ПП «Байден Авто», оскільки результати перевірки свідчать про непідтвердження преференційного походження товару у встановленому порядку.
В разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей, зокрема, стосовно країни походження при ввезенні (пересиланні) на митну територію України, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган самостійно визначає базу оподаткування та податкові зобов`язання платника на підставі відомостей, зазначених у таких документах, безвідносно до завершення митного оформлення товару та їх виписку.
З приводу аргументів у позовній заяві про те, що в імпортера (позивача) відсутній обов`язок чи необхідність перевіряти законність дій експортера в момент оформлення та видачі сертифікатів EUR.1 та декларації інвойс, суд зазначив про те, що у зазначених зовнішньоекономічних відносинах обов`язок з визначення, декларування і сплати мита та податків відповідно до вимог національного законодавства і ратифікованих Верховною Радою України міжнародних договорів України має саме платник податків, а тому власне позивач, а не продавець товару, несе відповідальність за повноту виконання цього обов`язку. Формальна наявність поданого до митного оформлення сертифіката з перевезення товару EUR.1, за видачу яких несе відповідальність експортер, не є достатньою підставою для висновків про вчинення ПП «Байден Авто» всіх необхідних та залежних від нього дій для здійснення декларування «преференційного походження» ввезеного товару та отримання пільги тарифної преференції.

Висновки суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення заявленого позову колегія суддів вважає такими, що відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства, з наступних причин.

Відповідно до ч.1 ст.271 МК України мито - це загальнодержавний податок, встановлений Податковим кодексом України та цим Кодексом, який нараховується та сплачується відповідно до цього Кодексу, законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно з п.190.1 ст.190 ПК України базою оподаткування податком на додану вартість для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу III Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті й включаються до ціни товарів.

Ввізне мито, відповідно до положень ст.272 МК України, встановлюється на товари, що ввозяться на митну територію України. Встановлення нових та зміна діючих ставок ввізного мита, визначених Митним тарифом України, здійснюються Верховною Радою України шляхом прийняття законів України.
Відповідно до ч.ч.1 і 5 ст.281 МК України допускається встановлення тарифних пільг (тарифних преференцій) щодо ставок Митного тарифу України у вигляді звільнення від оподаткування ввізним митом, зниження ставок ввізного мита або встановлення тарифних квот відповідно до законодавства України та для ввезення товарів, що походять з держав, з якими укладено відповідні міжнародні договори. У разі якщо імпорт товару є об`єктом антидемпінгових, компенсаційних або спеціальних заходів, тарифні пільги (тарифні преференції) не встановлюються або зупиняються чи припиняються, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Верховна Рада Законом України № 1678-VII від 16.09.2014р. ратифікувала Угоду від 27.06.2014р. про асоціацію між Україною, з однієї сторони та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, якою, серед іншого, передбачено поглиблену та всеохоплюючу зону вільної торгівлі між Україною та Європейським Союзом.
Стаття 26 частини 1 глави 1 розділу IV Угоди встановлює, що положення цієї Глави застосовуються до торгівлі товарами, що походять з територій Сторін. Для цілей цієї Глави «походження» означає, що товар підпадає під правила походження, викладені в Протоколі I «Щодо визначення концепції походження товарів і методів адміністративного співробітництва» (далі - Протокол I, до цієї Угоди).
Стаття 29 частини 1 глави 2 розділу IV Угоди визначає, що кожна Сторона зменшує або скасовує ввізне мито на товари, що походять з іншої Сторони, відповідно до Графіків, встановлених у Додатку I-A до цієї Угоди.
Пункт 1 статті 2 розділу 2 Протоколу I встановлює, що з метою впровадження цієї Угоди наступні товари мають вважатися як такі, що походять з Європейського Союзу:
1. товари, цілком вироблені в Європейському Союзі, як це визначається у статті 5 цього Протоколу;
2. товари, отримані в Європейському Союзі з матеріалів, які не були вироблені цілком у Європейському Союзі, за умови, що такі матеріали пройшли достатню обробку в ЄС відповідно до статті 6 цього Протоколу.
Відповідно до пункту 1 статті 16 розділу 5 Протоколу I товари, що походять з Європейського Союзу, товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів:
(a) сертифікат з перевезення товару EUR.1, зразок якого наведений у Додатку III до цього Протоколу; або
(b) у випадках, вказаних у статті 22 (1) цього Протоколу, - декларація, що надалі іменуватиметься «декларацією інвойс», надана експортером до інвойсу, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати; текст декларації інвойс наведений у Додатку IV до цього Протоколу.
За змістом пунктів 1-6 статті 22 розділу 5 Протоколу 1 декларація інвойс, зазначена в статті 16 (1) (b) цього Протоколу, може бути складена:
(a) затвердженим експортером у розумінні статті 23 цього Протоколу,
або (b) експортером будь-якої партії товару, що складається з одного чи декількох місць товарів, що походять з певної країни, сукупна вартість яких не перевищує 6000 євро.
Декларація інвойс може бути складена, якщо розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу або України і відповідають іншим вимогам цього Протоколу. Експортер, який складає декларацію інвойс, повинен бути готовим у будь-який час на вимогу митних органів країни експорту надати всі належні документи на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу. Складання декларації інвойс здійснюється експортером шляхом штампування, машинописного чи поліграфічного друкування на інвойсі, повідомленні про доставку чи іншім комерційнім документі декларації, текст якої наведено у Додатку IV до цього Протоколу, з використанням однієї з мовних версій, викладених у цьому Додатку, і згідно з чинним законодавством країни експорту. Якщо декларація складена від руки, це має бути зроблено чорнилом і друкованими літерами. Декларації інвойс мають бути власноручно підписані експортером, що їх склав. Проте затверджений експортер у розумінні статті 23 цього Протоколу не повинен підписувати такі декларації, якщо він надав митним органам країни експорту письмове зобов`язання нести повну відповідальність за всі декларації інвойс, у яких він зазначений, так, ніби вони підписані ним власноручно. Декларація інвойс може бути складена експортером тоді, коли товари, яких вона стосується, експортуються, або після експортування за умови подання цієї декларації в країні імпорту не пізніше ніж протягом двох років після імпортування товарів, яких вона стосується.
Статтею 33 Протоколу І регулюються питання щодо перевірки підтверджень походження. Так, пунктом 1 цієї статті встановлено, що подальші перевірки підтверджень походження мають здійснюватися у довільному порядку або тоді, коли митні органи країни імпорту мають обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів або виконанні інших вимог цього Протоколу.
З метою реалізації положень пункту 1 цієї статті митні органи країни імпорту повинні повернути сертифікат з перевезення товару EUR.1 та інвойс, якщо він був поданий, декларацію інвойс або копії цих документів митним органам країни експорту, вказавши, якщо це доречно, причини запиту. Будь-які отримані документи й інформація, що вказують на недостовірність інформації, наведеної в підтвердженні походження, повинні бути передані на підтримку запита про перевірку (пункт 2 статті 33 Протоколу I).
Перевірка має бути здійснена митними органами країни експорту. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними (пункт 3 статті 33 Протоколу І).
Митні органи, на запит яких була здійснена перевірка, мають бути повідомлені про її результати якомога раніше. Ці результати повинні чітко вказувати на те, чи є перевірені документи достовірними та, чи розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу або України й відповідають іншим вимогам цього Протоколу (пункт 5 статті 33 Протоколу I).
Якщо у випадку обґрунтованих сумнівів відповідь на запит про перевірку не надійшла протягом десяти місяців з дати подання цього запита, або якщо відповідь не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів, митні органи, що подали запит, повинні за відсутності виняткових обставин відмовити у наданні права на преференції (пункт 6 статті 33 Протоколу I).

Згідно вищенаведених положень Протоколу І до Угоди про асоціацію між Україною та Європейським союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами слідує, що отримання на запит щодо підтвердження походження товару відповіді, яка не містить достатньої інформації для визначення справжнього походження товарів, є підставою для відмови у наданні права на преференції.

Крім того, Законом України № 2187-VIII від 08.11.2017р. «Про приєднання України до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження» Верховна Рада України постановила приєднатися до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження (далі - Регіональна конвенція).
Частиною першою ст.15 Регіональної конвенції встановлено, що товари, що походять з однієї з Договірних Сторін, і ввозяться в інші Договірні Сторони, підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів, що підтверджують походження: (a) сертифікат з перевезення товару ЕІЖ. 1, зразок якого наведений у Додатку III а; (b) сертифікат з перевезення товару ЕІЖ-МЕО, зразок якого наведений у Додатку III Ь; (c) у випадках, вказаних у Статті 21(1), декларація (надалі іменуватиметься декларацією походження або декларацією походження ЕUR-МЕD), надана експортером до інвойса.
Повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати.
Статтями 31, 32 Доповнення І до Регіональної конвенції передбачено процедуру здійснення перевірки достовірності підтверджень походження товарів та правильності інформації, що в них міститься.
Відповідно до положень зазначених статей подальші перевірки підтверджень походження мають здійснюватися у довільному порядку або тоді, коли митні органи Договірної сторони-імпортера мають обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів або виконанні інших вимог Регіональної конвенції.
Пунктом 2 ст.32 Доповнення І Регіональної конвенції визначено, що з метою реалізації перевірок митні органи Договірної сторони імпортера повинні повернути документ, що підтверджує походження, або його копію органам країни експорту, вказавши, за необхідності, причини запиту.
Відповідно до п.3 ст.32 Доповнення І Регіональної конвенції перевірка має бути здійснена митними органами Договірної сторони - експортера. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними.
Митні органи, на запит яких була здійснена перевірка, мають бути якнайшвидше повідомлені про її результати. Ці результати повинні чітко вказувати на те, чи є перевірені документи достовірними та чи розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з однієї з Договірних Сторін і відповідають іншим вимогам Конвенції (п. 5 ст. 32 Доповнення І до Регіональної конвенції).

Таким чином, Регіональна конвенція надає уповноваженим органам право здійснювати перевірки підтверджень походження товарів після закінчення їх митного оформлення у країні імпорту як за наявності обґрунтованих сумнівів, так і вибірково.

Згідно з ч.ч.1, 2, 6 ст.36 МК України країна походження товару визначається з метою оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, застосування до них заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України, а також забезпечення обліку цих товарів у статистиці зовнішньої торгівлі. Країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених цим Кодексом. Положення цього Кодексу застосовуються для визначення походження товарів, на які при ввезенні їх на митну територію України поширюється режим найбільшого сприяння (непреференційне походження), з метою застосування до таких товарів передбачених законом заходів тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.
Відповідно до ч.1 ст.43 МК України документами, що підтверджують країну походження товару, є сертифікат про походження товару, засвідчена декларація про походження товару, декларація про походження товару, сертифікат про регіональне найменування товару.
Частина 3 ст.43 МК України встановлює, що сертифікат про походження товару - це документ, який однозначно свідчить про країну походження товару і виданий компетентним органом даної країни або країни вивезення, якщо у країні вивезення сертифікат видається на підставі сертифіката, виданого компетентним органом у країні походження товару.
Відповідно до ч.8 ст.43 МК України у разі якщо в документах про походження товару є розбіжності у відомостях про країну походження товару або органом доходів і зборів встановлено інші відомості про країну походження товару, ніж ті, що зазначені у документах, декларант або уповноважена ним особа має право надати органу доходів і зборів для підтвердження відомостей про заявлену країну походження товару додаткові відомості.
Частиною 9 ст.43 МК України передбачено, що додатковими відомостями про країну походження товару є відомості, що містяться в товарних накладних, пакувальних листах, відвантажувальних специфікаціях, сертифікатах (відповідності, якості, фітосанітарних, ветеринарних тощо), митній декларації країни експорту, паспортах, технічній документації, висновках-експертизах відповідних органів, інших матеріалах, що можуть бути використані для підтвердження країни походження товару.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.44 МК України для підтвердження країни походження товару орган доходів і зборів у передбачених законом випадках має право вимагати та отримувати документи про походження такого товару. У разі ввезення товару на митну територію України документ, що підтверджує країну походження товару, обов`язково подається у разі, якщо це необхідно для застосування митно-тарифних заходів регулювання зовнішньоекономічної діяльності, кількісних обмежень (квот), інших заходів економічного або торговельного характеру, що здійснюються в односторонньому порядку або відповідно до двосторонніх чи багатосторонніх міжнародних договорів, укладених відповідно до закону, або заходів, що здійснюються відповідно до закону для забезпечення здоров`я населення чи суспільного порядку, а також у разі, якщо в органу доходів і зборів є підстави для підозри в тому, що товар походить з країни, товари якої заборонені до переміщення через митний кордон України згідно із законодавством України.
Відповідно до ч.1 ст.45 МК України у разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару, орган доходів і зборів може звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей.
За змістом ч.1 ст.289 МК України обов`язок із сплати митних платежів виникає, зокрема, після завершення митного оформлення товарів та їх випуску, якщо внаслідок перевірки митної декларації чи за результатами документальної перевірки митний орган самостійно визначає платнику податків додаткові податкові зобов`язання; в інших випадках, встановлених Податковим кодексом України.

Згідно з п.54.4 ст.54 ПК України у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах.

На підставі аналізу наведених норм Верховний Суд у постанові від 11.08.2022р. у справі № 460/8509/21, сформував правові висновки про таке.
Країна походження товару визначається з метою оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України. Країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених Митним кодексом України. Сертифікат про походження товару - це документ, який однозначно свідчить про країну походження товару і виданий компетентним органом.
У разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару, орган доходів і зборів може звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей.
Угода про асоціацію з ЄС та, зокрема, Протокол I до цієї угоди передбачає чіткий алгоритм дій митного органу у випадку виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару. У разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей, зокрема, щодо країни походження, при ввезенні (пересиланні) на митну територію України товарів, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган самостійно визначає базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків на підставі відомостей, зазначених у таких документах. Податкове зобов`язання може визначатися контролюючим органом і після завершення митного оформлення товарів та їх випуску, за результатами документальної перевірки.

За висновками, наведеними Верховним Судом у постановах від 01.03.2021р. у справі № 240/7093/19 та від 11.04.2022р. у справі № 260/2805/20 митний орган не наділений повноваженнями діяти на власний розсуд за вказаних обставин та проводити додаткову перевірку документів про походження товару після отримання результатів такої перевірки компетентним органом заявленої декларантом країни походження товару.

Під час судового розгляду встановлено, що компетентними органами Республіки Польща, Словацької Республіки за результатом процесу перевірки сертифікатів з перевезення повідомлено митні органи України про те, що після проведення відповідних перевірок не вдалося отримати докази преференційного походження товарів у сертифікатах з перевезення товарів, виданих експортерами Bio-Chemical Engineering s.r.o., S.K., Czech Republic; KB TRANS s.c. T.KARPINSKI K. BRZEZINSKI, Польща; BEDNAREK TRANSPORT SPOLKA JAWNA, Polska; AR-TRANS Swiecicki Armand, Польща; також недоцільним є застосування тарифних преференцій до відповідних товарів як це передбачено Угодою між ЄС та Україною.

Суд першої інстанції під час вирішення спору правильно оцінив відповідні листи, зазначивши узагальнено їх зміст у судовому рішенні, суд врахував зазначену в них чітку інформацію, яка вказувала про неможливість підтвердження преференційного походження оформлених на адресу позивача товарів в рамках Протоколу І та Доповнення 1 до Угоди в силу наведених у них обставин.
При цьому, саме компанія-експортер, зазначивши декларативно в сертифікаті про походження товарів з території Європейського Союзу повинна у подальшому в ході перевірки документально підтвердити походження вказаних товарів, в тому числі й обставини, що матеріали, використані при виготовленні товару, також здебільшого походять з Європейського Союзу. 
У спірних правовідносинах компанії-експортери не змогли підтвердити перед уповноваженими органами країни-експортера походження товару. Саме з цієї причини у вищевказаних листах-відповідях уповноважених органів країн-експортерів зазначено, що сертифікати є дійсними (видавалися), але не пройшли перевірку і не можуть застосовуватися для отримання товарами преференційного режиму.
Відтак, правильним є висновок суду, що подання позивачем при митному оформленні товарів належного обсягу документів на підтвердження походження товарів із країн ЄС є недостатньою підставою для неврахування інформації, зазначеної у листах уповноважених органів Республіки Польща та Словацької Республіки, для цілей перевірки дотримання позивачем митних правил.

В частині дійсності листів-відповідей уповноважених органів Республіки Польща, Словацької Республіки та наявності їхнього перекладу колегія суддів керується наступним.

Представлені листи уповноваженого митного органу Республіки Польща: № 3001-IOC.4331.48.2023 від 15.01.2024р., № 3001-IOC.4331.58-60,68-72.2023 від 09.01.2024р., № 2601-IOA.4331.13.2024 від 12.09.2024р., № 3001-IOC.4331.32-31.32.2023 від 26.09.2023р., № 3201-IOA.4331.2-5.2023 від 05.09.2023р.; листи уповноваженого митного органу Словацької Республіки: № 305147/2025-2000102/СU-12,13,14/24 від 12.06.2025р., № 443572/2023-2000102/168He від 05.09.2023р., № 284099/2025-2000102/MY-069/24 від 02.06.2025р., № 342624/2025-2000801/CU-64/24 від 12.07.2025р. про результати перевірки сертифікатів з перевезення товару EUR.1, є достатніми доказами для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості, оскільки в матеріалах справи та перевірки не містяться докази походження товару з Європейського Союзу, а експортерами товарів не надано під час проведення відповідної перевірки документів, які б підтверджували статус походження товарів.
При цьому, буквальний зміст вказаних листів вказує на те, що експортери під час відповідних перевірок не надали підтверджуючі документи щодо підтвердження статусу походження, тобто, уповноваженими органами Республіки Польща, Словацької Республіки вживалися заходи для належної перевірки спірного питання, що вказує на обґрунтованість та підставність такої відповіді.
Доказів неправильного розуміння чи спотворення змісту листів уповноважених органів Республіки Польща, Словацької Республіки зі сторони митного органу під час судового розгляду не здобуто.
Водночас, в суді першої інстанції відповідач надав переклади листів-відповідей уповноважених органів Республіки Польща, Словацької Республіки.

Стаття 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачає, документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.
Підставою для висновку про заниження суб`єктом господарювання податкових зобов`язань, під час ввезення товарів на митну територію України, може слугувати лише офіційна документально-підтверджена інформація від уповноважених органів іноземних держав щодо, зокрема, вартості ввезених товарів. Крім того, така інформація повинна підтверджувати або не підтверджувати автентичність поданих документів щодо ввезених товарів.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною 1 ст.73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Таким чином, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що копії документів, отримані від уповноважених органів Республіки Польща, Словацької Республіки, на підставі яких відповідач зробив висновок про заниження позивачем податкових зобов`язань зі сплати ПДВ, ввізного мита із ввезених на митну територію України товарів, є належними доказами у цій адміністративній справі, оскільки такі перекладені на державну мову, що дає можливість зробити обґрунтовані та достовірні висновки щодо їх змісту.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, наведених у постанові від 30.01.2019р. у справі № 755/10947/17, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду.
Отже, колегією суддів враховується стала правова позиція, викладена за подібних правовідносин у постановах Верховного Суду від 31.07.2024р. у справі № 260/6407/21, від 01.03.2021р. у справі № 240/7093/19, від 11.04.2022р. у справі № 260/2805/20, від 11.08.2022р. у справі № 460/8509/21, від 11.02.2026р. у справі № 380/25552/24.

У цій справі колегія суддів також враховує положення Висновку N 11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини /ЄСПЛ/ очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
У справах «Салов проти України» (заява N 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява N 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява N 4909/04; пункт 58) ЄСПЛ зазначив про те, що принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
В аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні, ЄСПЛ також неодноразово зазначав, зокрема у рішенні «Garcнa Ruiz v. Spain» [GC] (заява № 30544/96, пункт 26) про те, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, проте вказаний підхід не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент (рішення у справах «Van de Hurk v. The Netherlands» (заява № 16034/90, пункт 61), «Шкіря проти України» (заява № 30850/11, пункт 43). Водночас у вказаному рішенні Суд звертає увагу на те, що ступінь застосування обов`язку викладати мотиви може варіюватися залежно від характеру рішення і повинно визначатися у світлі обставин кожної справи.
Подібних висновків щодо необхідності дотримання вказаного зобов`язання виключно з огляду на обставини справи ЄСПЛ дійшов також у рішеннях «Ruiz Torija v. Spain» (заява № 18390/91, пункт 29), «Higgins and others v. France» (заява № 20124/92, пункт 42), «Бендерський проти України» (заява № 22750/02, пункт 42) та «Трофимчук проти України» (заява № 4241/03, пункт 54).
Так, у пункті 54 рішення «Трофимчук проти України» (заява № 4241/03) ЄСПЛ зазначив, що не бачить жодних ознак несправедливості або свавільності у відмові судів детально розглянути доводи заявника, оскільки суди чітко зазначили, що ці доводи були повністю необґрунтованими.
Отже, у рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

Оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що конкретні, доречні та важливі доводи позивача, заперечення відповідача були перевірені та проаналізовані судом апеляційної інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Інші зазначені сторонами обставини, окрім вищеописаних обставин, носять виключно формальний характер, не призводять до неправильності спірних податкових повідомлень-рішень, не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Враховуючи викладене в сукупності, колегія суддів вважає заявлені позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими, а тому такі не підлягають до задоволення, з вищевикладених мотивів.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно та повно встановив обставини справи, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судового рішення, а тому підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Також в порядку ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта ПП «Байден Авто».

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.310, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Байден Авто» на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30.01.2026р. в адміністративній справі № 140/13232/25 залишити без задоволення, а вказане рішення суду – без змін.
Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Приватне підприємство «Байден Авто».

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Р. М. Шавель 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	Р. Б. Хобор  	

Дата складання повного судового рішення: 01.05.2026р.