ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2026 року
м. Київ
справа № 509/3753/19
провадження № 61-15618св24
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),
учасники справи:
позивач - заступник керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, ІНФОРМАЦІЯ_2, Одеського квартирно-експлуатаційного управління,
відповідачі: Великодолинська селищна рада Одеського району Одеської області, ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу виконувача обов'язків керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, ІНФОРМАЦІЯ_2, Одеського квартирно-експлуатаційного управління на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 18 квітня 2024 року в складі судді Кочка В. К. та постанову Одеського апеляційного суду від 08 жовтня 2024 року в складі колегії суддів: Назарової М. В., Кострицького В. В., Лозко Ю. П.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог 
У липні 2019 року заступник військового прокурора Військової прокуратури Південного регіону України (наразі - Спеціалізована прокуратура у сфері оборони Південного регіону), діючи в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, ІНФОРМАЦІЯ_2, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси (далі - КЕВ м. Одеси) (наразі - Одеське квартирно-експлуатаційне управління (далі - Одеське КЕУ)), звернувся до суду з позовом до Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області, ОСОБА_1 , у якому просив: визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 732464, площею 0, 0200 га, кадастровий номер 5123782000:02:004:4002, виданий на ім`я ОСОБА_1 на підставі рішення Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області від 30 травня 2011 року № 284-VI, та витребувати у ОСОБА_1 на користь держави в особі ІНФОРМАЦІЯ_2, КЕВ м. Одеси вказану земельну ділянку.
На обґрунтування позову зазначав, що згідно з Державним актом на право постійного користування землею від 1986 року серії Б № 032344 виконавчим комітетом Овідіопольської районної ради народних депутатів Одеської області Квартирно-експлуатаційній частині Одеського району (далі - КЕЧ Одеського району) було надано в постійне та безоплатне користування земельну ділянку загальною площею 586, 5 га, до складу якої увійшла земельна ділянка військового містечка АДРЕСА_1 ( НОМЕР_1 ) площею 296, 8 га, що знаходиться на території Молодіжненської сільської ради Овідіопольського Одеської області.
Частина земельної ділянки військового містечка площею 7, 7330 га перебуває на обліку в КЕВ м. Одеси. На ній розміщено будівлі та споруди бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що належать на праві державної власності ДП ІНФОРМАЦІЯ_2 «ІНФОРМАЦІЯ_3» (наразі - ДП «ІНФОРМАЦІЯ_4») на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17 лютого 2005 року.
Позивач зазначав, що земельна ділянка площею 7, 7330 га незаконно вибула з числа земель оборони та була зарахована до земель запасу на підставі відповідного рішення Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області.
Факт незаконності вибуття із державної власності указаної земельної ділянки встановлений рішенням Господарського суду Одеської області від 15 лютого 2017 року в справі № 916/1900/16, на виконання якого земельна ділянка площею 6, 2930 га була повернута Міністерству оборони України, втім решта ділянки загальною площею 1, 44 га не повернута, оскільки перебуває у власності 72 фізичних осіб. Зокрема, у приватну власність ОСОБА_1 була передана частина земельної ділянки військового містечка площею 0, 0200 га, кадастровий номер 5123782000:02:004:4002.
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 18 квітня 2024 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 08 жовтня 2024 року, в задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем ОСОБА_1 у добросовісному порядку набуто земельну ділянку, підведені до неї каналізаційна та водопровідна мережі, закладений фундамент та зроблені інші роботи, тому вимоги прокурора не призведуть до відновлення стану держави, який існував до порушення, адже фактично у власність буде витребувано не тільки земельну ділянку, але й майно ОСОБА_1 , яке на ній знаходиться. Зазначене, на думку суду, покладе на відповідача додатковий невиправданий тягар у вигляді збитків, а державі надасть безпідставно набуте майно, власником якого вона не являється, що є непропорційним.
Апеляційний суд з такими висновками погодився, вважав рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
20 листопада 2024 року виконувач обов`язків керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону засобами поштового зв`язку надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 18 квітня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 08 жовтня 2024 року й ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
Як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на те, що суди першої та апеляційної інстанцій застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 21 лютого 2018 року в справі № 488/5476/14-ц, від 15 травня 2018 року в справі № 372/2180/15-ц, від 14 листопада 2018 року в справі № 183/1617/16, від 12 червня 2019 року в справі № 487/10128/14-ц, від 11 вересня 2019 року в справі № 487/10132/14-ц, від 18 лютого 2020 року в справі № 917/154/15, від 15 вересня 2020 року в справі № 469/1044/17, від 18 січня 2023 року в справі № 488/2807/17, від 31 травня 2023 року в справі № 947/5/20.
Касаційна скарга мотивована, зокрема, тим, що судами безпідставно не було враховано наведені позивачем обґрунтування суспільної необхідності у витребуванні спірної земельної ділянки.
Заявник також зазначає, що відмова у задоволенні позовних вимог лише через початок будівництва на земельній ділянці дачного будинку є передчасною та безпідставною.
Крім того, вказує, що ОСОБА_1 отримав земельну ділянку у приватну власність як член обслуговуючого кооперативу «Дачне товариство «ІНФОРМАЦІЯ_1» (далі - ОК «ДТ «ІНФОРМАЦІЯ_1») та працівник ДП ІНФОРМАЦІЯ_2 «ІНФОРМАЦІЯ_3», а тому він не міг не знати про її приналежність до земель оборони.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 23 грудня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Овідіопольського районного суду Одеської області.
28 січня 2025 року справа № 509/3753/19 надійшла до Верховного Суду.
13 лютого 2025 року Міністерство оборони України надіслало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу.
Відзив на касаційну скаргу поданий з пропуском строку, установленого судом в ухвалі про відкриття касаційного провадження (більше ніж на десять днів). До закінчення цього строку Міністерство оборони України не заявило про його продовження і підстав для його продовження з ініціативи суду немає. Тому, з огляду на вимоги статті 126 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), Верховний Суд не враховує відзив ІНФОРМАЦІЯ_2 та залишає його без розгляду.
Інші учасники справи у встановлений судом строк відзиви на касаційну скаргу не подали.
Ухвалою Верховного Суду від 17 квітня 2026 року справу призначено до судового розгляду.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судивстановили, що Державним актом на право користування землею від 1986 року серії Б № 032344 КЕЧ Одеського району, правонаступником якоїє КЕВ м. Одеси (наразі - Одеське КЕУ), в користування для державних потреб було відведено земельну ділянку площею 586, 5 га в межах згідно з планом землекористування.
17 липня 2007 року Молодіжненською сільськоюрадою було прийнято рішення № 774-V «Про вилучення із земель ІНФОРМАЦІЯ_2 КЕВ м. Одеси земельної ділянки, загальною площею 7, 7330 га, та зарахування цієї земельної ділянки до земель запасу Молодіжненської сільськоїради (в межах с. Молодіжного)» (далі - рішення № 774-V).
Згідно з цим рішенням земельну ділянку загальною площею 7, 7330 га було вилучено із земель ІНФОРМАЦІЯ_2 (КЕВ м. Одеси) та зараховано її до земель запасу рекреаційного призначення Молодіжненської сільської ради (в межах с. Молодіжного). 
На виконання рішення № 774-V було складено акт прийому-передачі земельної ділянки, затверджений 06 серпня 2007 року заступником командувача Південного ОК з будівництва ОСОБА_2 , а 07 серпня 2007 року - головою Молодіжненської сільської ради Гуляєвим В. О.
Згідно з указаним актом земельна ділянка загальною площею 7, 7330 га була передана із користування земель ІНФОРМАЦІЯ_2 військового містечка № НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ) до земель запасу рекреаційного призначення Молодіжненської сільської ради (в межах с. Молодіжного). Передача відбувалась за участі відповідних посадових осіб державних органів та органу місцевого самоврядування.
В подальшому рішенням Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області від 11 жовтня 2007 року № 895-V було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення ДП ІНФОРМАЦІЯ_2 «ІНФОРМАЦІЯ_5» у довгострокову оренду строком на 49 років земельної ділянки площею 3, 9505 га для експлуатації та обслуговування фактично існуючих будівель та споруд бази відпочинку.
14 грудня 2007 року рішенням Молодіжненської сільської ради № 1005-V було надано дозвіл ОК ДТ «ІНФОРМАЦІЯ_1» на підготовку матеріалів попереднього погодження місця розташування земельної ділянки загальною площею 3, 7825 га для індивідуального дачного будівництва та надано дозвіл на розроблення містобудівного обґрунтування для індивідуального дачного будівництва.
Рішенням Молодіжненської сільської ради від 30 травня 2011 року № 284-VI «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок безоплатно у власність громадянам України - членам ОК ДТ «ІНФОРМАЦІЯ_1», ухвалено видати членам ОК ДТ «ІНФОРМАЦІЯ_1» державні акти на право власності на земельні ділянки для індивідуального дачного будівництва.
Молодіжненською сільською радою також були прийняті рішення від 24 листопада 2011 року № 508-VI, від 30 червня 2010 року № 1930-V, від 11 жовтня 2011 року № 459-VI, від 28 липня 2014 року № 1555-VI, від 27 червня 2014 року № 1519-VI, від 22 серпня 2013 року № 1184-VI, якими затверджені проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок безоплатно у власність громадянам України - членам ОК ДТ «ІНФОРМАЦІЯ_1».
13 березня 2012 року Молодіжненською сільською радою Овідіопольського району Одеської області на підставі рішення від 30 травня 2011 року № 284-У1 було видано ОСОБА_1 державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 732464. ОСОБА_1 отримав у приватну власність земельну ділянку площею 0, 0200 га, на якій в подальшому ним було проведено ряд будівельних робіт.
Також встановлено, що рішенням Господарського суду Одеської області від 15 лютого 2017 року в справі № 916/1900/16, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 07 липня 2022 року, визнано незаконним та скасовано рішення Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області від 17 липня 2007 року №774-V та зобов'язано Молодіжненську сільську раду Овідіопольського району Одеської області повернути державі в особі ІНФОРМАЦІЯ_2 та КЕВ м. Одеси шляхом складання акту прийому-передачі земельну ділянку загальною площею 6, 2930 га, вилучену згідно з указаним рішенням.
Позиція Верховного Суду
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Статтею 14 Конституції України визначено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Статтями 13, 41 Конституції України передбачено, що від імені Українського народу права власника, зокрема, на землю здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України.
Згідно з частинами першою, другою, четвертою статті 77 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) (тут і далі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України. Землі оборони можуть перебувати у державній та комунальній власності. Порядок використання земель оборони встановлюється законом.
Статтею 2 Закону України «Про використання земель оборони» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки надаються у постійне користування відповідно до вимог ЗК України.
Згідно зі статтею 14 Закону України «Про Збройні Сили України» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належать їм на праві оперативного управління.
Рішення про відчуження військового майна, що є придатним для подальшого використання, але не знаходить застосування у повсякденній діяльності військ, надлишкового майна, а також цілісних майнових комплексів та іншого нерухомого майна приймає Кабінет Міністрів України за поданням ІНФОРМАЦІЯ_2 (стаття 6 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)).
Відповідно до статті 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, державних органів приватизації відповідно до закону.
До земель державної власності, які не можуть передаватись у комунальну власність, належать, зокрема, землі оборони, крім земельних ділянок під об'єктами соціально-культурного, виробничого та житлового призначення.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 142 ЗК України припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації.
Оскільки землі оборони перебувають лише у користуванні ІНФОРМАЦІЯ_2, а розпоряджається ними Кабінет Міністрів України, тому згідно зі статтею 142 ЗК України виключно Кабінет Міністрів України має право припиняти право користування земельною ділянкою, що входить до складу земель оборони, шляхом прийняття відповідного рішення за поданням ІНФОРМАЦІЯ_2.
Звертаючись до суду позовом, прокурор виходив з незаконності заволодіння земельною ділянкою державної власності відповідачем у справі ОСОБА_1 .
У справі, яка переглядається, встановлено, що 17 липня 2007 року Молодіжненською сільською радою прийнято рішення, відповідно до якого земельну ділянку військового містечка площею 7, 7330 га було вилучено із земель оборони та зараховано її до земель запасу.
В подальшому 13 березня 2012 року ОСОБА_1 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0, 0200 га, кадастровий номер 5123782000:02:004:4002, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
Рішенням Господарського суду Одеської області від 15 лютого 2017 року в справі № 916/1900/16, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 07 липня 2022 року, визнано незаконним та скасовано рішення Молодіжненської сільської ради від 17 липня 2007 року № 774-V, а також зобов'язано сільську раду повернути державі в особі ІНФОРМАЦІЯ_2 та КЕВ м. Одеси земельну ділянку загальною площею 6, 2930 га, вилучену згідно з цим рішенням.
Також у цій справі встановлено, що ОСОБА_1 на набутій земельній ділянці здійснено будівельні роботи, спрямовані на подальше будівництво житлового будинку.
Оскільки відведення спірної земельної ділянки безоплатно у власність ОСОБА_1 та видача йому державного акта на право власності на цю земельну ділянку суперечило вимогам законодавства, суди дійшли висновку про наявність порушеного права держави на спірну земельну ділянку, проте вказали, що відбувається непропорційне втручання у право ОСОБА_1 на мирне володіння майном.
Разом з тим, на думку судів попередніх інстанцій, відповідач не знав та не міг знати про те, що орган влади діє всупереч вимогам закону, адже правові підстави для безоплатної передачі ділянки у власність ОСОБА_1 були діючими як на момент видачі державного акта на право власності на спірну земельну ділянку, так і протягом шести років після цього. Відтак, ОСОБА_1 , як добросовісний набувач земельної ділянки та власник житлового будинку, розташованого на ній, не має відповідати своїм майном за недбалі та незаконні дії органу державної влади.
Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій з огляду на таке.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)).
Згідно зі статтями 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (частина друга статті 328 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частина третя статті 388 ЦК України).
Добросовісність є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).
На необхідності оцінювати критерії добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна неодноразово наголошувала Велика Палата Верховного Суду (пункт 51 постанови від 26 червня 2019 року в справі № 669/927/16-ц, пункт 46.1 постанови від 01 квітня 2020 року в справі № 610/1030/18, пункт 6.43 постанови від 02 листопада 2021 року в справі № 925/1351/19).
Судові рішення, постановлені за відсутності перевірки добросовісності/ недобросовісності набувача, що суттєво як для застосування положень статей 387, 388 ЦК України, так і положень статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, не можуть вважатися такими, що відповідають вимозі законності втручання у право мирного володіння майном.
Розглядаючи справи щодо застосування положень статті 388 ЦК України у поєднанні з положеннями статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, суди повинні самостійно, з урахуванням усіх встановлених обставин справи дійти висновку про наявність підстав для втручання у мирне володіння майном особи, що набула це майно за відплатним договором, виходячи з принципів мирного володіння майном (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року в справі № 488/6211/14-ц), а також надати оцінку тягаря, покладеного на цю особу таким втручанням. Такими обставинами можуть бути, зокрема, підстави та процедури набуття майна добросовісним набувачем, порівняльна вартість цього майна з майновим станом особи, спрямованість волевиявлення учасників правовідносин та їх фактичні наміри щодо цього майна тощо (пункт 58 постанови Великої Палати від 14 грудня 2022 року в справі № 461/12525/15-ц).
Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, врахувавши факт того, що відповідачем у добросовісному порядку отримано земельну ділянку, підведені до неї каналізаційна та водопровідна мережі, закладений фундамент та зроблені інші роботи, у зв'язку з чим втручання держави у право власності та право мирного володіння майном не носить легітимної мети такого втручання і не створює рівнозначний баланс між інтересами держави й приватними інтересами, дійшов висновку про відсутність підстав для витребування спірної земельної ділянки від ОСОБА_1 .
Колегія суддів з наведеним погоджується та вважає правильними висновки судів стосовно того, що за встановлених фактичних обставин цієї справи витребування майна у добросовісного набувача матиме наслідком покладення на останнього додаткового невиправданого тягаря у вигляді збитків, а державі надасть безпідставно набуте майно, власником якого вона не є. 
Верховний Суд вважає, що під час вирішення спору суди попередніх інстанцій здійснили належну оцінку добросовісності останнього набувача, а також пропорційності втручання держави у його право власності та правильно застосували статті 387, 388 ЦК України і положення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції.
Висновки судів не суперечать висновкам, викладеним Верховним Судом у зазначених в касаційній скарзі постановах.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а також зводяться до незгоди заявника з висновками судів стосовно встановлених обставин справи та стосуються переоцінки доказів. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
Обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстав для їх скасування немає.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 18 квітня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 08 жовтня 2024 року залишити без змін.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, немає підстав для нового розподілу судових витрат.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу виконувача обов'язків керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, ІНФОРМАЦІЯ_2, Одеського квартирно-експлуатаційного управління залишити без задоволення.
Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 18 квітня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 08 жовтня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий	М. Є. Червинська	
Судді:	А. Ю. Зайцев Є. В. Коротенко В. М. Коротун М. Ю. Тітов