ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/27681/21 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача: Бужак Н.П.
Суддів: Кобаля М.І., Файдюка В.В. 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Служби безпеки України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного від 19 травня 2025 року, суддя Сліпець Н.Є., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Служби безпеки України, в якому просив:
- визнати протиправними дії Служби безпеки України щодо не виплати ОСОБА_1 індексації доходів (грошового забезпечення) в період з 01.01.2016 по 09.08.2019;
- зобов`язати Службу безпеки України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з 01.01.2016 по 09.08.2019 в сумі - 77277,08 грн;
- зобов`язати Службу безпеки України нарахувати та виплатити суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - 526095 грн.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що 09.08.2019 позивача було звільнено з військової служби і виключено зі списків особового складу СБУ. 13.11.2020 представником позивача було подано адвокатський запит з проханням надати інформацію чи була нарахована індексація на доходи (на грошове забезпечення). 30.11.2020 позивачем отримано відповідь від фінансово-економічного управління СБУ, в якій зазначено, що в межах наявного фінансового ресурсу виплатити індексацію грошового забезпечення військовослужбовцям за період з січня 2016 по серпень 2019 року у СБУ можливості не було. Разом з відповіддю було надано довідку від 18.11.2020 за №21/2/2-1368 про те, що ОСОБА_1 під час проходження військової служби індексація доходів з 01.01.2016 по 09.08.2019 не нараховувалась та не виплачувалась. Також була надана довідка від 18.11.2020 №21/2/2-1369 про розмір грошового забезпечення станом на 15.08.2019, також було надано довідку від 18.11.2020 №21/2/2-1376 про грошове забезпечення позивача за час проходження військової служби.
Відповідно до ухвали Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.10.2021 вирішено розгляд справи провести в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.
У зв`язку з ліквідацією Окружного адміністративного суду, справу передано на розгляд Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Згідно з ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.02.2025 року розгляд справи проведено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.05.2025 адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Служби безпеки України щодо не виплати в повному розмірі ОСОБА_1 індексації доходів (грошового забезпечення) в період з 01.01.2016 по 09.08.2019.
Зобов`язано Службу безпеки України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з 01.01.2016 по 09.08.2019 в сумі 78 234,92 грн (сума визначена без утримання податку й інших обов`язкових платежів).
Зобов`язано Службу безпеки України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 78 234,92 грн (сума визначена без утримання податку й інших обов`язкових платежів).
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду Служба безпеки України подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.
Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав виходу із письмового провадження та проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні, а тому клопотання скаржника про розгляд справи за участі представника в режимі відеоконференції не підлягає задоволенню.
В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.
З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Судом першої інстанції встановлено що відповідно до рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.05.2021 задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 та визнано протиправними дії Служби безпеки України щодо не виплати позивачу індексації доходів (грошового забезпечення) в період з 01.01.2016 по 09.08.2019 та зобов`язано нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення з 01.01.2016 по 09.08.2019.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.08.2021 апеляційну скаргу Служби безпеки України залишено без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.05.2021 залишено без змін.
На виконання рішення суду відповідачем було проведено нарахування індексації грошового забезпечення позивача та за період з 01.01.2016 по 30.07.2019 нараховано 6444,82 грн індексації.
Дана сума була перерахована позивачу 21.07.2021, що підтверджується листом Фінансово-економічного управління Служби безпеки України від 26.07.2021 № 21/2/2-В-29/5 та платіжним дорученням № 5743 від 21.07.2021.
Листом від 30.08.2021 № 21/3/1-Б-80-Б-81/5 на виконання адвокатського запиту від 25.08.2021 щодо виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 09.08.2019 та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідач повідомив представника позивача, що індексація грошових доходів населення здійснюється відповідно до закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів заселення, затвердженого постановою КМУ № 1078 від 17.07.2003. «Щодо визначення базового місяця для проведення індексації повідомлено, що після змін, внесених постановою КМУ № 1013 від 09.12.2015 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів базовим періодом нарахування індексації став місяць підвищення посадового окладу. Водночас, до набуття зазначених змін, місяць, в якому відбулося підвищення грошових доходів населення (в тому числі збільшення розмірів складових грошового забезпечення), вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення.
Що стосується виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відповідач зазначив, що на військовослужбовців як на осіб, правовідносини яких з державою регулюються законодавством про військову службу, положення ст.ст. 116, 117 КЗпП України, інших актів законодавства про працю, в тому числі Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплат, затвердженого постановою КМУ від 21.02.2001 № 159, не поширюються.
Спір, що виник між сторонами, стосується неправильного розрахунку індексації грошового забезпечення позивача та невиплати відповідачем середнього заробітку за час затримки розрахунку.
Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли у справі, колегія суддів зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до абзацу 1 пункту 1 статті 9 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно з пунктом 2 статті 9 Закону № 2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Абзац 2 пункту 3 статті 9 Закону № 2011-XII передбачає, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Згідно зі статтею 18 Закону України від 05.10.2000 № 2017-III «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (далі - Закон № 2017-III) законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.
Відповідно до статті 1 Закону України від 03.07.1991 № 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон № 1282-XII) індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Згідно з частиною першою статті 2 Закону № 1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).
Частиною шостою статті 2 Закону № 1282-ХІІ передбачено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Статтею 3 Закону № 1282-ХІІ передбачено, що індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.
Відповідно до статті 4 Закону № 1282-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пунктом 1 Порядку № 1078 (у редакції, чинній до 02.04.2021) цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.
Відповідно до пункту 1 Порядку № 1078 (у редакції, чинній після 02.04.2021) цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання державних та приватних виконавців, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.
Пункт 1-1 Порядку № 1078 загалом дублює приписи статей 3, 4 Закону № 1282-ХІІ, деталізуючи відповіді на питання про те, коли проводиться індексація.
Так, пунктом 1-1 Порядку № 1078 визначено, що підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 № 491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці 2 цього пункту.
Абзацом 5 пункту 2 Порядку № 1078 передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців.
Абзаци 2, 4 пункту 4 Порядку № 1078 деталізують межі індексації, які законодавець обумовив у частині шостій статті 2 Закону № 1282-ХІІ.
Так, абзац 2 пункту 4 Порядку № 1078 визначає, що оплата праці, у тому числі працюючим пенсіонерам, грошове забезпечення, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю, що надається залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії індексуються у межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.
Натомість абзац 4 пункту 4 Порядку № 1078 установлює, що частина грошових доходів, яка перевищує прожитковий мінімум, встановлений для відповідних соціальних і демографічних груп населення, індексації не підлягає.
Відповідно до абзацу 5 пункту 4 Порядку № 1078 сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.
Згідно з абзацом 1 пункту 5 Порядку № 1078 (у редакції, чинній до 02.04.2021) у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.
Абзацом 1 пункту 5 Порядку № 1078 (у редакції, чинній після 02.04.2021) визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (посадових окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.
Згідно з абзацом 2 пункту 5 Порядку № 1078 обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
Відповідно до абзацу 3 пункту 5 Порядку № 1078 сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці 1 цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.
Згідно з абзацом 4 пункту 5 Порядку № 1078, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
Абзацом 5 пункту 5 Порядку № 1078 (у редакції, чинній до 02.04.2021) передбачено, що у разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.
Відповідно до підпункту 2 пункту 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
Як зазначає позивач, відповідач невірно обчислив індексацію грошового забезпечення за період з січня 2016 по лютий 2018 років, оскільки необхідно було застосувати базовий індекс для нарахування індексації грошового забезпечення - січень 2008, а тому виплачена сума 6348,15 грн, яку сплатив відповідач, є невірно обчисленою.
Відповідачем було видано довідку щодо розрахунку індексації за період з 01.01.2016 по 30.07.2019 з якої убачається, що відповідачем було проведено індексацію доходів позивача за період з 01.01.2016 по 01.07.2019
Разом з тим, у відзиві на позовну заяву відповідачем зазначено, що на виконання рішення суду від 28.05.2021 позивачу було нараховано та виплачено індексацію у повному обсязі.
Також відповідач у відзиві зазначив, що базовий місяць для проведення індексації після внесених змін до постанови №1013 став місяць підвищення посадового окладу.
Колегія суддів вважає такі доводи відповідача безпідставними та такими, не відповідають вимогам чинного законодавства України.
Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» затверджено нову тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців, внаслідок чого збільшилось грошове забезпечення всіх категорій службовців.
Таким чином, місяцями, за якими здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базовими місяцями) військовослужбовців, повинні бути січень 2008 року та березень 2018 року, водночас всі інші місяці у даному проміжку часу не можуть бути базовими для нарахування індексації, оскільки у проміжку січня 2008 року - березня 2018 року посадові оклади військовослужбовців, з яких вираховується індексація, залишалися незмінними.
Тобто з 01.12.2015 базовим місяцем для розрахунку індексації грошового забезпечення є січень 2008 року.
Отже, починаючи 01.01.2016 по 28.02.2018, місяць для розрахунку індексації грошового забезпечення повинен був застосовуватись січень 2008 року як базовий, оскільки саме з грудня 2015 року застосовуються нові єдині підходи щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення (заробітної плати), затверджені Порядком № 1078.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 10.09.2020 року по справі №200/9297/19-а.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що відповідачем невірно було обчислено індексацію грошового забезпечення позивача за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 років.
Що стосується позовних вимог щодо виплатити позивачу індексації грошового забезпечення з 01.03.2018 по 09.08.2019, колегія суддів зазначає таке.
Положеннями статті 18 Закону України від 5 жовтня 2000 року №2017-III «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» визначено, що індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі статтею 19 цього Закону є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17 липня 2003 року, з наступними змінами та доповненнями (далі - Порядок №1078).
Пунктом 6 Порядку №1078, визначено, що виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: 1) підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів; 2) підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету; 3) об`єднання громадян підвищують розміри оплати праці за рахунок власних коштів; 4) індексація допомоги по безробіттю, що надається відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, проводиться за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття; 5) індексація стипендій особам, які навчаються, проводиться за рахунок джерел, з яких вони сплачуються; 6) індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів; 7) індексація сум відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також сум, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, проводиться за рахунок джерел, з яких вони сплачуються.
У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговості його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході.
Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.
Аналіз вищевикладених норм дає підстави вважати, що основною метою індексації грошових доходів населення є забезпечення достатнього життєвого рівня населення України за рахунок відшкодування подорожчання споживчих товарів і послуг.
Право на поточну індексацію виникає у випадку, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який з 01.01.2016 установлений у розмірі 103 відсотка (абзац 2 пункту 1-1, абзац 6 пункту 5 Порядку №1078).
Сума цієї індексації визначається як результат множення грошового забезпечення, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (абзац 2, 5 пункт 4 Порядку №1078).
Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 23 березня 2023 року у справі № 400/3826/21, від 06 квітня 2023 року у справі 420/11424/21, від 11 травня 2023 року у справі № 260/6386/21.
В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, чи збільшився розмір грошового забезпечення позивача з 01 березня 2018 року і про це у позовній заяві позивач не зазначає, тоді як у березні 2018 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України №704 були встановлені нові розміри окладів військовослужбовців.
Індекс споживчих цін, обчислений наростаючим підсумком з квітня 2018 року, перевищив поріг індексації у жовтні 2018 року, був опублікований Держстатом у листопаді 2018 року і з грудня 2018 року у позивача з`явилося право на індексацію, яка надалі виплачувалася йому до звільнення з військової служби. Це саме поточна індексація, яка є предметом спору в цій справі.
З довідки щодо розрахунку індексації ОСОБА_1 убачається, що з 01.12.2018 по 01.07.2019 позивачу нараховувалась індексація грошового забезпечення.
Всього було нарахована відповідно до зазначено довідки за вищезазначений період 957,84 грн.
Із платіжного доручення №5743 від 21 липня 2021 року (а.с.10) убачається, що позивачу було виплачено за рішенням суду в справі №640/31120/20 - 6348,15 грн.
Суд першої інстанції встановив дану обставину про що зазначив в оскаржуваному рішенні.
Щодо вимог позивача нарахувати та виплатити конкретну суму індексації, яка на думку позивача становить за період з 01.01.2016 по 09.08.2019 77277,08, то колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили, яким чином, позивач обраховував коефіцієнт індексації.
Так, у 2018-2019 роках коефіцієнт індексації зарплати визначався на підстав Порядку проведення індексації грошових доходів громадян як величина приросту індексу споживчих цін (ІСЦ), помножена на розмір доходу в межах прожиткового мінімуму.
Окрім того, здійснювати такий розрахунок має саме відповідач, тоді як суд має перевірити чи проводився такий розрахунок та перевірити його правильність.
Як встановлено колегією суддів, відповідач здійснив нарахування інфляції за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 з урахуванням базового місяця для проведення індексації після внесених змін до постанови №1013 ,тобто застосував місяць підвищення посадового окладу, а не січень 2008 року.
Разом з тим, як уже було зазначено колегією суддів , відповідачем сплачено позивачу 6348,15 грн. В цю суму увійшла й індексація 957,84 грн за період з 01.12.2018 по 09.08.2019.
Наведений позивачем розрахунок індексації грошового забезпечення за період з січня 2016 по лютий 2018 колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки відповідач зобов`язаний за даний період здійснити перерахунок індексації із застосуванням базового місяця 2008 року. Наразі такого перерахунку не існує.
Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне в цій частині рішення суду скасувати та ухвалити рішення про визнання протиправними дій Служби безпеки України щодо невірного застосування базового місяця для проведення індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 та зобов`язати відповідача провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 включно з урахуванням базового місяця для проведення індексації - січень 2008 року з урахуванням виплачених сум.
Щодо проведення індексації грошового забезпечення позивач у період з 01.01.2018 по 09.08.2019, то колегія суддів вважає, що в цій частині слід відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки відповідач провів індексацію грошового забезпечення за даний період і дана сума 957,84 грн була виплачена позивачу .
Що стосується позовної вимоги позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 526096 грн, то колегія суддів вважає, що в цій частині слід відмовити у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до частини першої статті 47 Кодексу законів про працю Україним власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Згідно статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.
Вказаними нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, передбачена таттею 117 КЗпП України.
Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати (грошового забезпечення) за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.
Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
Вказаний у частині першій статті 117 КЗпП України законодавчий припис є загальним і не встановлює конкретні види виплат, які роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові в день його звільнення.
Частина друга статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем і колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.
Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання.
Такої правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду у постановах від 13.05.2020 у справі №810/451/17 та від 26.02.2020 у справі №821/1083/17.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №910/4518/16, за змістом приписів статей 94,116,117 КЗпП України і статей 1,2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом трок винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.
Верховний Суд зазначає, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. В разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність, що спростовує доводи апеляційної скарги відповідача в цій частині.
Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.
Відтак, виплата середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні має охоплювати весь період затримки виплати заробітної плати та обмежуватись датою виплати останньої.
Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідачем невірно було розраховано індексацію грошового забезпечення позивача за період з 01.01.2016 по 28.02.2018, а тому суд дійшов висновку про зобов`язання відповідача провести перерахунок та виплату індексації з урахуванням базового місяця - січень 2008.
Разом з тим, наразі перерахунок і виплата індексації ще не відбулася, а тому колегія суддів не має можливості встановити дату виплати перерахованих сум індексації та визначити суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у грошовому вираженні з урахуванням принципу пропорційності та співмірності.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.
При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ч.1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: 2) скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно з ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Служби безпеки України задовольнити частково.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 травня 2025 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення наступного змісту.
Визнати протиправними дії Служби безпеки України щодо невірного обчислення індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 09.08.2019.
Зобов`язати Службу безпеки України (м. Київ 01034, вул. Володимирська, 33, код ЄДРПОУ 00034074) здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року з урахуванням вже виплачених сум.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк, визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Кобаль М.І.

Файдюк В.В.