Справа № 570/4861/25
Номер провадження 2/570/327/2026
Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 липня 2026 року м.Рівне
Рівненський районний суд Рівненської області в особі судді Штогуна О.С.
за участю секретаря судового засідання Соломицької Л.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Рівненського районного суду Рівненської області за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ДІДЖИ ФІНАНС"до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
в с т а н о в и в :
26 вересня 2025 року ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ДІДЖИ ФІНАНС" (далі - позивач, ТОВ "ДІДЖИ ФІНАНС") звернулося у Рівненський районний суд Рівненської області з позовною заявою до ОСОБА_1 (далі – відповідач, ОСОБА_1 ), в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №102045039 від 19 липня 2021 року в сумі 30877,19 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 19 липня 2021 року в особистому кабінеті на сайті ТОВ "МІЛОАН", відповідачем було подано заявку на отримання кредиту №102045039. Дана заява знаходиться у власному кабінеті відповідача на сайті товариства. ТОВ "Мілоан" було направлено відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при веденні якого відповідач підтверджує прийняття умов Кредитного договору №102045039 від 19 липня 2021 року, який також знаходиться у власному кабінеті відповідача. Таким чином, відповідач уклав Договір про споживчий кредит №102045039 від 19 липня 2021 року з ТОВ "МІЛОАН" та на підставі платіжного доручення відповідачу були перераховані кредитні кошти на Картковий рахунок в сумі 14000,00 грн. Проте, відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання.
В подальшому 12 листопада 2021 року згідно умов Договору відступлення прав вимоги №13Т, ТОВ "МІЛОАН" відступило право вимоги за Кредитним договором №102045039 від 19 липня 2021 року на користь ТОВ "ДІДЖИ ФІНАНС", а відповідно ТОВ "ДІДЖИ ФІНАНС" набуло права вимоги до відповідача. Згідно Договору відступлення права вимоги сума боргу відповідача перед позивачем становить 30877,19 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту становить – 11156,00 грн; заборгованість за відсотками становить – 18321,19 грн; заборгованість за комісійними винагородами становить – 1400,00 грн; заборгованість за пенею становить - 0 грн.
З огляду на викладене, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за зазначеним кредитним договором у загальному розмірі 30877,19 грн, а також понесені судові витрати.
01 липня 2026 року від представника відповідача - адвоката Власик В.Я. надійшли пояснення по цивільній справі, в яких просить відмовити у задоволенні позову. Послалася на те, що позивач є правонаступником ТОВ "МІЛОАН", яке хоча і уклало з відповідачкою договір про споживчий кредит №102045039, однак на виконання його умов не перерахувало на банківський рахунок позичальника грошові кошти, відтак у позивача відсутні будь-які правові підстави для стягнення боргу згідно цього договору.
Позивач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, явку представника в судове засідання не забезпечив, в поданій позовній заяві та додаткових поясненнях у справі зазначив, що розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги підтримує.
Відповідач, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Від представника відповідача до суду надійшла заява, в якій просила розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги не визнає та просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України.
Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення по суті, дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що 19 липня 2021 року анкети-заяви між ТОВ "МІЛОАН" та відповідачем укладений електронний Договір про споживчий кредит №102045039 (індивідуальна частина) (а.с.23-27).
Відповідно до погоджених сторонами умов сума кредиту становить 14000,00 грн; кредит надається строком на 15 днів з 19 липня 2021 року (строк кредитування); термін ( дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом – 03 серпня 2021 року; загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми тіла кредиту) складають 3500,00 грн в грошовому виразі та 22,711.00 % річних у процентному значені. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника 17500,00 грн. Комісія за надання кредиту 1400,00 грн, яка нараховується за ставкою 10,00% від суми кредиту одноразово. Проценти за користування кредитом 2100,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
Строк продовження, днів: 3 дні максимальний розмір комісії, відсоток від поточного залишку кредиту 3,00%; 7 днів максимальний розмір комісії, відсоток від поточного залишку кредиту 5,00%; 15 днів максимальний розмір комісії, відсоток від поточного залишку кредиту 10,00%.
До договору додано: Графік платежів, додаток № 1 до договору про споживчий кредит №102045039 від 19 липня 2021 року; Паспорт споживчого кредиту, додаток №2 до договору про споживчий кредит №102045039 від 19 липня 2021 року (а.с.27 на звороті, 28).
Відповідно кредитного договору такий договір складається з Правил (Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством), що розміщені на веб-сайті Товариства, та індивідуальної частини з додатками №1 та №2.
Відповідно до пункту 2.1 кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на Картковий рахунок.
На підставі укладеного кредитного договору №102045039 ТОВ "Мілоан" 19 липня 2021 року перерахувало на користь відповідача кредитні кошти в сумі 14000,00 грн на картку НОМЕР_1 призначення платежу: кошти згідно договору 102045039, про що свідчить платіжне доручення №30076485 від 19 липня 2021 року (а.с. 33). 
У відомості про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором №101372424 зазначено, що загальний борг становить 30877,19 грн, з яких 11156,00 грн борг по тілу, 18321,19 грн борг по відсотках, 1400,00 грн борг по пені (а.с.13).
Мали місце сплати тіла кредиту, процентів та сплати комісії за пролонгацію кредиту. Востаннє 31 серпня 2021 року здійснено сплату комісії за пролонгацію 345,00 грн, тіла кредиту 345,00 грн та процентів по кредиту 616,00 грн. 
Відповідно до Договору відступлення прав вимоги №13Т від 12 листопада 2021 року, який було укладено між ТОВ "Діджи Фінанс" та ТОВ "Мілоан", перше набуло права вимоги за договорами згідно Реєстру прав вимоги, укладеними позичальниками з банком (а.с. 15-19).
Згідно Витягу з Додатку до договору факторингу №13Т від 12 листопада 2021 року, право вимоги до відповідача за договором №102045039 від 19 липня 2021 року перейшло до ТОВ "Діджи Фінанс". Загальний борг 30877,19 грн: 11156,00 грн сума заборгованості за тілом, 18321,19 грн сума заборгованості за відсотками, 1400,00 грн сума заборгованості за комісією (а.с. 12).
Із копії досудової вимоги за від 25 липня 2025 року слідує, що позивач інформував відповідачку про наявність у неї заборгованості за кредитним договором та вимагав від неї сплати повної суми боргу в досудовому порядку (а.с. 36).
Таким чином, між сторонами виник спір щодо належного виконання умов договору про надання кредиту, непогашення відповідачкою заборгованості за цим договором, що є порушенням законних прав та інтересів позивача.
Як установлено із матеріалів справи, відповідачка звернулася до ТОВ "Мілоан" з метою отримання кредиту, у зв`язку з чим у електронному вигляді уклала договір про надання споживчого кредиту №102045039 від 19 липня 2021 року, шляхом отримання від ТОВ "Мілоан" пропозиції (оферти) на його укладення та її прийняття (акцепту) відповідачкою, що відповідає вимогам ч. 3, 6 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію", на підставі якого отримала кредит у розмірі 14000,00 грн. Доказів протилежного відповідачка не надала.
У договорі про надання споживчого кредиту визначені умови кредитування, що описано вище, де серед іншого обумовлений і розмір відсотків, які нараховуються на кредит, а також визначено графік платежів, строк кредитування, можливість пролонгації, з чим ОСОБА_1 погодилася.
Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст.ст. 526,527 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором.
Як слідує із розрахунку заборгованості, ТОВ "Мілоан" надало відповідачці можливість користуватися кредитними коштами, однак остання не дотримувалася своїх зобов`язань щодо погашення кредиту у визначені строки, тому станом на 25 липня 2025 року у неї виникла заборгованість за кредитом у розмірі 30877,19 грн, з яких 11156,00 грн - сума заборгованості за кредитом; 18321,19 грн - сума заборгованості за відсотками, 1400,00 грн сума заборгованості по комісії. Право вимоги на вказану суму заборгованості перейшло до позивача, який і заявляє її до стягнення.
Факт переходу права вимоги до відповідача від ТОВ "Мілоан" підтверджується описаними вище договором факторингу, витягом із додатку до договору факторингу, актом приймання-передачі реєстру прав вимоги і платіжними інструкціями, та відповідає вимогам ст. ст.1077,1078 ЦК України, відповідно до яких за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Договір, укладений між відповідачкою та первісним кредитором, договір факторингу, укладений між первісним кредитором та ТОВ "Діджи Фінанс" у встановленому порядку недійсними не визнані, тобто, в силу положень ст. 204 ЦК України, діє презумпція правомірності указаних правочинів.
Тобто, позивач належним чином підтвердив своє право вимоги до відповідачки за спірним договором.
Оскільки відповідачка не підтвердила факт належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту, як і не подала будь-яких доказів на спростування користування наданими їй кредитними коштами, натомість у відомостях про щоденні нарахування та погашення (а.с. 13) відображені проведені нею сплати на погашення, у тому числі тіла кредиту, суд дійшов висновку, що позивач підставно заявляє до стягнення заборгованість за тілом кредиту в розмірі 11156,00 грн (14000,00 грн – 1400,00 грн – 378,00 грн – 366,00 грн – 355,00 грн – 345,00 грн = 11156,00 грн).
При визначенні строку нарахування відсотків та їх розміру, суд керується положеннями Цивільного кодексу України та позиціями Верховного Суду з даного приводу.
Так, вимогами ст. 536ЦК України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.
Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Згідно із ч. 1ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Припис абз.2 ч.1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.
З наданої позивачем відомості про щоденні нарахування та погашення (а.с. 13) суд установив, що за договором №102045039 відповідачці нараховані відсотки за період з 20 липня 2021 рок до 29 жовтня 2021 року. 
Однак, згідно з п. 1.3 даного Договору, строк надання кредиту 15 днів (п. 1.3), термін повернення кредиту 03 серпня 2021 року (п. 1.4). При цьому в п. 2.3 Договору сторони погодили можливість пролонгації строку кредиту, обумовивши, що загальний період пролонгації не може перевищувати 60 днів. Тобто, зважаючи на те, що відповідачка після закінчення 15-ти днів продовжувала користуватися кредитними коштами після раніше визначеного строку кредитування, неодноразово здійснюючи сплати за пролонгацію кредиту, загальний термін якої не може перевищувати 60 днів, а відтак суд вважає, що строк кредитування погоджений сторонами до 01 жовтня 2021 року (15 днів (первісний строк кредитування) + 60 днів (загального терміну пролонгації)).
Отже, з урахуванням вказаного вище суд приходить до висновку, що підставною до нарахування та стягнення є сума заборгованості за відсотками в розмірі 15197,51 грн (25931,65 грн (нарахований борг по відсотках) 3123,68 (111,56 грн х 28) (відсотки, нараховані поза межами строку кредитування).
Щодо вимоги позивача про стягнення комісії у розмірі 1400,00 грн за кредитним договором №102045039 від 19 липня 2021 року, суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про споживче кредитування" загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця для отримання, обслуговування та повернення кредиту.
Згідно з ч. 2 ст. 8 цього Закону України "Про споживче кредитування" до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і повернення кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахункове-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Відповідно до ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування".
Згідно з ч. ч. 1, 2, 5, 7 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.
Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування" умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Разом із тим, згідно постанови Касаційного Цивільного Суду у складі Верховного Суду від 20 липня 2022 року у справі № 343/557/15-ц, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства.
Отже, за висновками Верховного Суду несправедливими є положення договору про споживчий кредит, який містить умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.
Умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства.
Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду, від 21 квітня 2021 року в справі № 677/1535/15, від 21 липня 2021 року в справі № 751/4015/15, від 15 грудня 2021 року в справі № 209/789/15, від 12 квітня 2022 року в справі № 640/14229/15.
Суд дійшов висновку, що встановлення комісії за надання консультаційних та інформаційних послуг щодо споживчого кредиту є нікчемною умовою кредитного договору, оскільки не зрозуміло, які саме послуги надавались відповідачу, як часто проводились консультаційні та інформаційні послуги з клієнтом, чи проводились вони за вимогою клієнта частіше одного разу на місяць.
Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 січня 2024 року в справі 727/5461/23, від 09 жовтня 2024 року в справі 582/202/22.
При цьому будь-яких інших дій на користь позичальника, окрім надання безоплатної, відповідно до вимог закону, інформації про кредит, кредитор за сплачену комісію вчиняти незобов`язаний. За таких обставин і без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг, відсутність в заяві домовленості сторін про сплату штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані Правила відкриття кредитної лінії не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Отже, відповідні дії банку вносять дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, що в сукупності свідчить про те, що умови кредитного договору є несправедливими.
Аналогічних висновків щодо дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, що в сукупності свідчить про те, що умови кредитного договору є несправедливими дійшов Верховний Суд у постанові від 01 лютого 2023 року у справі №199/7014/20 (провадження №61-17825св21).
Відтак, вимога позивача про сплату позичальником комісії за надання кредиту у розмірі 1400,00 грн за договором від 19 липня 2021 року № 102045039 задоволенню не підлягає.
З огляду на те, що ТОВ "Мілоан" як первісний кредитор свої зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту від 19 липня 2021 року перед відповідачкою виконало у повному обсязі, будь-яких доказів на спростування вказаного суд не встановив, а відповідачка не надала, факт переходу права вимоги знайшов своє підтвердження, тому, враховуючи правомірність набуття прав вимоги ТОВ "Діджи Фінанс", суд дійшов висновку, що з відповідачки на користь позивача слід стягнути заборгованість за вказаним договором у розмірі 26353,51 грн, з яких 11156,00 грн - заборгованості по тілу кредиту, 15197,51 грн - заборгованості по відсотках задоволивши позовні вимоги частково.
При вирішенні вимоги позивача про стягнення з відповідача судових витрат суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь ТОВ "Діджи Фінанс" слід стягнути витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме 85,35 % від ціни позову, що становить 2067,52 грн (2422,40 грн.*85,35 %).
Частиною 2 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Заявлені позивачем до стягнення витрати на правову допомогу у зв`язку з розглядом вищезазначеної справи становлять 5000,00 грн.
Відповідно до ч.1, 2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу під час розгляду даної справи, представником позивача надано: договір №42649746 про надання правової допомоги від 05 травня 2025 року; додаткову угоду № 102045039 до Договору №42649746 про надання правової допомоги; Акт про підтвердження факту надання правничої допомоги (виконання робіт надання послуг); Детальний опис робіт виконаних адвокатом від 29 липня 2025 року.
Оскільки за результатами розгляду справи позов було задоволено частково на 85,35%, тому сума яка має бути сплачена адвокату складає 4267,50 грн та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст. ст. 12, 81, 82, 89,141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -
у х в а л и в:
Позов ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ДІДЖИ ФІНАНС"до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ДІДЖИ ФІНАНС" заборгованість за кредитним договором №102045039 від 19 липня 2021 року в розмірі 26353 (двадцять шість тисяч триста п`ятдесят три) грн 51 коп.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ДІДЖИ ФІНАНС" судовий збір у розмірі 2067 (дві тисячі шістдесят сім) грн 52 коп та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4267 (чотири тисячі двісті шіст) грн 50 коп.
На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного текста рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Сторони справи:
позивач - ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ДІДЖИ ФІНАНС", місцезнаходження: вул.Сікорського Ігоря Авіаконструктора, буд. 8, м.Київ, код ЄДРПОУ 42649746;
відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Штогун О.С.