Справа № 464/8960/25
пр.№ 2/464/581/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.05.2026   м. Львів
Сихівський районний суд м. Львова

в складі: головуючої судді – Сабари Л.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
встановив:

представник позивач ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» Старинець М.О. звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому просить стягнути заборгованість за договорами позики № 592289617 у розмірі 14 090 грн.
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 26.04.2019 відповідач звернулась до ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та уклала кредитний договір № 592289617, отримавши грошові кошти на споживчі потреби. Вказала, що ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором не виконала, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у загальному розмірі 14 090 грн. Зазначила, що 28.11.2018 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до якого останнє набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 592289617 від 24.09.2019. 03.01.2019 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 20190103, відповідно до якого позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором № 592289617 від 24.09.2019. Враховуючи наведене, просила позовні вимоги задовольнити.
23.02.2026 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, з мотивів якої випливає, що строк дії кредитного договору закінчився 03.05.2019, в подальшому жодних платежів ОСОБА_1 не здійснювала. Відповідно до ст. 256 та 257 ЦК України загальна позовна давність становить три роки. Зазначає, що позивач завернувся до суду лише у 2025 році, відтак після спливу позовної давності. У задоволені позовних вимог просить відмовити в повному обсязі.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.12.2025 матеріали справи передано на розгляд судді Сабарі Л.В.
Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 30.12.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 
Розгляд справи проводиться без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, як це передбачено ч. 13 ст. 7 ЦПК України. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.
З`ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, виходячи з наступного.
Відповдно до договору № 592289617 від 26.04.2019 вбачається, що ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» зобов`язується надати ОСОБА_1 кредит на споживчі потреби у розмірі 5000 грн, строком на 7 днів, зі сплатою 1,70% від суми кредиту за кожен день корситування. У пункті 4.4 договору передбачено, що сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та товариством в якості підпису позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис.
05.05.2019 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та відповідачем було укладено додаткову угоду до договору № 592289617 від 26.04.2019 щодо продовження строку кредитування на 19 днів у зв`язку з неможливістю виконання позичальником умов договору. 
25.05.2019 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та відповідачем було укладено додаткову угоду до договору № 592289617 від 26.04.2019 щодо продовження строку кредитування на 30 днів у зв`язку з неможливістю виконання позичальником умов договору. 
Аналізуючи положення кредитного договору слід дійти висновку, що договір вважається укладеним з моменту підписання його сторонами електронним підписом у виді одноразового ідентифікатора.
Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.
Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12 січня 2021 у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20), від 10 червня 2021 у справі № 234/7159/20 (провадження № 61-18967св20), які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.
Дослідивши зміст кредитного договору № 592289617 від 26.04.2019, графіку розрахунків та додаткових угод, судом встановлено відсутність електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідача ОСОБА_1 .
Інших належних чи допустимих доказів укладення між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 кредитного договору № 592289617 від 26.04.2019 не було надано суду. 
За відсутності електронного підпису відповідача у кредитному договорі № 592289617 від 26.04.2019, графіку розрахунків та додаткових угод, суд позбавлений можливості встановити факт його укладення та подальшу пролонгацію відповідно.
Суд звертає увагу на те, що до матеріалів позовної заяви не долучено юудь-яких доказів підтвердження надання первісним кредитором ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» відповідачу ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 5000 грн відповідно до умов кредитного договору № 592289617 від 26.04.2019.
У Постанові Верховного Суду від 30.01.2018 по справі № 161/16891/15-ц вказано, що відповідно до змісту частини першої статті 1050 ЦК України з урахуванням статей 526, 527, 530 ЦК України, банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором.
Окрім наведеного, представник позивача у позовній заяві вказує, що у зв`язку з укладенням договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», останнє набуло права вимоги до відповідача за кредитним договором № 592289617 від 26.04.2019. В подальшому, у зв`язку з укладенням договору факторингу № 20190103 від 03.01.2019 з ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 592289617 від 26.04.2019. 
Як вбачається з матеріалів справи, договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 надано не в повному обсязі, що позбавляє суд можливості дослідити всі умови такого.
У п. 2.1 договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Таліон Плюс» погодили, що згідно умов цього договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.
Доказів на підтвердження сплати на користь ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» ТОВ «Таліон Плюс» грошових коштів за відступлення права вимоги не було долучено.
Договір факторингу № 20190103 від 03.01.2019 укладений між ТОВ «ФК «Європейська агенція боргів» та ТОВ «Таліон Плюс» наданий не в повному обсязі, що позбавляє суд можливості дослідити всі умови такого.
До матеріалів позовної заяви не долучено доказів на підтвердження сплати ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ТОВ «Таліон Плюс» грошових коштів за відступлення права вимоги.
Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Статтею 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
За ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Верховний Суд у постанові від 03.11.2021 у справі № 301/2368/14-и зазначив, що вирішуючи питання про перехід до нового кредитора права грошової вимоги слід звернути увагу на наявність доказів на підтверджений обставин здійснення повної оплати за кожним договором відступлення на час або після його укладення, тобто доказів, які б підтверджували належність виконання заявником своїх зобов`язань за договором.
На необхідність перевірки факту перерахування коштів на виконання умов договору про відступлення права вимоги також покликався Верховний Суд у постанові від 29.09.2021 в справі № 2-879/11 (провадження 61-10005св21) з огляду на умови такого договору, зокрема щодо набуття новим кредитором права вимога до боржника після здійснення оплати за вказаним договором.
Верховний Суд у постанові від 17.01.2020 в справі № 916/2286/16 зазначив, що відсутність доказів на підтвердження повної оплати за договором факторингу є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволені заяви про стягнення заборгованості.
Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Як вбачається із матеріалів справ, право вимоги первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перейшло до правонаступника ТОВ «Таліон Плюс» від 28.11.2018 та в подальшому до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» від 03.01.2019, безпосередньо передуючи укладенню кредитного договору № 592289617 від 26.04.2019. 
Хоча чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, але це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином (Постанова Верховного Суду від 24.04.2018 у справі № 914/868/17).
З аналізу приписів передбачених договорами факторингу, які долучені до матеріалів справи, випливає те, що було здійснено передачу права невизначених вимог, оскільки на момент їх укладення у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було відсутнє право вимоги до ОСОБА_1 , а на момент укладення договорів факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та відповідачем. 
У матеріалах справи наявний розрахунок заборгованості, складений ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». 
Відповідно до приписів ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Згідно п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України № 75 від 04 липня 2018 , виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Розрахунок заборгованості, на який посилається представник позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору, його пролонгації тощо, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Вказаний розрахунок з зазначенням конкретного розміру заборгованості, є документом, що створений самим позивачем, а, відтак, інформація, що міститься в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості відповідача у даній справі. 
Щодо покликань відповідача про строків позовної давності суд зазначає наступне. 
Виходячи з вимог ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. 
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. 
З урахованням висновку про необґрунтованість позовних вимог, тобто об`ктивної відсутності порушення суб`єктивного права ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», суд приходить до переконання про відмову у задоволені вимог позивача саме з вище викладених підстав, не враховуючи доводів відповідача. 
Схожі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, провадження № 14-96цс18, відповідно до якої, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач.
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», що має наслідком відмову у позові в повному обсязі.
За ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачу судовий збір стягненню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 78-81, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,
ухвалив:

у позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити в повному обсязі.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення ст подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 27 травня 2026 року.

Учасники справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», місцезнаходження: м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, код ЄДРПОУ 35625014;
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Головуюча    Сабара Л.В.