Справа № 587/140/26 

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2026 року Сумський районний суд Сумської області під головуванням судді Степаненка О.А., за участю секретаря судового засідання Бузової Т.І., представника позивача – адвоката Конорєва В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання трудових відносин припиненими, 
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з зазначеною позовною заявою, мотивуючи тим, що з 12.08.2024 року отримує призначену пенсію за віком у розмірі 9736,63 грн. При призначенні пенсії відповідачем був врахований страховий стаж лише 37 років 9 місяців 17 днів з 40 років 8 місяців 13 днів. При цьому, відповідачем до загального страхового стажу не було зараховано періоду роботи в Сумській фабриці по ремонту та виробництву меблів «Реммебель» з 06.02.1985 року по 05.01.1988 року згідно з записами в його трудовій книжці, посилаючись на технічну помилку в записі про його звільнення, де дата звільнення не співпадає з датою наказу про звільнення, а саме рік звільнення зазначено «1987» замість 1988 року. Вказана технічна помилка позбавляє відповідача можливості здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 , що в свою чергу порушує права та законні інтереси останнього, у зв`язку із чим він змушений звернутись за захистом цих прав в судовому порядку. Просить ухвалити рішення, яким визнати датою припинення трудових відносин між ОСОБА_1 та Сумською фабрикою по ремонту та виробництву меблів «Реммебель» - 05.01.1988 року, у зв`язку з переведенням на інше підприємство на підставі п.5 ст. 36 КЗпП України. 
Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі. 
Представник відповідача в судове засідання не з`явився про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлений, відзив на позовну заяву не надав.
Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази по справі, з`ясувавши правові позиції сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що у зв`язку з досягненням пенсійного віку ОСОБА_1 звернувся до органу пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком. 
12.08.2024 року позивачу було призначено пенсію за віком у розмірі 9736,63 грн. При цьому, до стразового стажу зараховано 37 років 9 місяців 17 днів.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області позивачу при призначенні пенсії за віком було відмовлено в зарахуванні до страхового стажу період роботи у Сумській фабриці по ремонту та виробництву меблів «Реммебель» з 06.02.1985 року по 05.01.1988 року за даними трудової книжки, оскільки у записі №7 зазначена дата наказу про звільнення 04.01.1987 року, а дата звільнення – 05.01.1988 року. Повідомлено, що для зарахування відповідного стажу необхідно надати уточнюючу довідку про підтвердження цього періоду роботи. 
Вважаючи протиправною відмову відповідача щодо зарахування періоду роботи до страхового стажу та перерахунку пенсії, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Частиною 1 статті 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV; тут та надалі у чинній на момент виникнення спірних правовідносин редакції).
Статтею 24 Закону №1058-IV встановлено, зокрема, наступне: страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.
Нормативно-правовим актом, який регулював надання трудових і соціальних пенсій всім непрацездатним громадянам України, до набрання чинності Законом №1058-IV, є Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII).
Відповідно до статті 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Згідно ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону № 1788-ХІІ, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Розділом ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок № 22-1) визначено перелік документів, необхідних для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший.
Згідно з підпунктом 2 пункту 2.1 розділу II Порядок №22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу).
Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Судом досліджено трудову книжку позивача серії БТІ від 13.09.1982 та встановлено, що у ній, серед іншого, містяться записи про роботу у Сумській фабриці по ремонту та виробництву меблів «Реммебель», а саме: №4 про прийняття на роботу столяром ІІІ розряду 06.02.1985 року (Наказ №14 від 06.02.1985) та №7, згідно якого ОСОБА_1 був звільнений 05.01.1988 на підставі п.5 ст.36 КЗпП у зв`язку з переводом на МПМК-33 облагростроя (Наказ 1-к від 04.01.1987). (ар.с.9 на звороті).
Відповідні записи завірені печаткою підприємства та підписом уповноваженої особи.
Суд звертає увагу, що момент вчинення відповідних записів у трудовій книжці позивача діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.1985 №252) (далі Інструкція №162), пунктом п.1.1 якої встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих і службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, в тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.
Відповідно до п.2.3 Інструкції № 162 всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - в день звільнення, повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Згідно з п. 2.5 Інструкції № 162 у разі виявлення неправильного чи неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та ін. виправлення проводиться адміністрацією того підприємства, де було внесено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівникові у цьому необхідну допомогу.
Аналіз наведених норм права свідчить про те, що всі записи в трудовій книжці здійснюються роботодавцем у повній послідовності у разі зміни відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення в межах відповідного підприємства.
Таким чином, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці, і не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.
З аналізу вказаних нормативно-правових актів випливає, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємства, тому її неналежне ведення не може позбавити позивача права на включення періодів роботи до її страхового стажу і на отримання пенсії з врахуванням таких періодів, тобто, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Правова позиція про те, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, викладена в постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №677/277/17, а також від 12.09.2022 у справі №569/16691/16-а.
Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії. Вказана правова позиція також підтримана Верховним Судом в постанові від 04.07.2023 у справі №580/4012/19.
Так, судом не встановлено, а відповідачем не доведено недостовірності записів про роботу позивача у період з 06.02.1985 року по 05.01.1988 року та трудової книжки серії БТІ від 13.09.1982 року в цілому, а тому її потрібно розглядати як належний та допустимий доказ у справі.
Суд зауважує, що позивачем здійснено ряд дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна було б додатково підтвердити стаж оспорюваний стаж, зокрема до відповідних архівних установ та органів держстату для підтвердження спірного запису у трудовій книжці позивача.
За повідомленням Головного управління статистики у Сумській області станом на 18.11.2024 року з ЄДРПОУ вилучено Дочірнє підприємство «РЕММЕБЕЛЬ» товариства з обмеженою відповідальністю «Сумська фабрика по ремонту та виготовленню меблів». (ар.с.22 на звороті).
За інформацією Об`єднаного трудового архіву Сумської районної ради документи з кадрових питань Сумської фабрики по ремонту та виготовленню меблів «Реммебель» на зберігання до архіву не надходили і їх місцезнаходження невідоме. (ар.с.19).
За інформацією архівного відділу Сумської міської ради документи з особового складу Сумської фабрики по ремонту та виготовленню меблів «Реммебель» на зберігання не надходили. (р.с.20).
За повідомленням Державного архіву Сумської області, документи Сумської фабрики по ремонту та виготовленню меблів «Реммебель» на зберігання до Державного архіву не надходили. (ар.с.20 на звороті).
З письмових пояснень свідка ОСОБА_2 та її пояснень наданих в судовому засіданні вбачається, що вона з 13.02.1987 року по 31.12.1988 року працювала у Сумській фабриці по ремонту та виготовленню меблів «Реммебель», в тому числі на посаді старшого інспектора відділу кадрів, і в її обов`язки входило оформлення записів у трудових книжках працівників підприємства. На той час мала прізвище ОСОБА_3 . Підтвердила, що саме нею у трудовій книжці позивача власноручно було зроблено запис №7 від 05.01.1988 року про звільнення останнього, при цьому допущено технічну помилку в даті наказу про звільнення, а саме помилково зазначено рік «1987» замість правильного «1988» року.
Свідок ОСОБА_4 як у письмових поясненнях, долучених до матеріалів справи, так в судовому засіданні підтвердила, що з грудня 1973 року по 1996 рік працювала головним бухгалтером Сумської фабрики по ремонту та виготовленню меблів «Реммебель», де з лютого 1985 року по початок січня 1988 року працював також і ОСОБА_1 . Позивач працював на підприємстві столяром в столярному цеху, потім призначений був бригадиром, у 1988 році звільнився у зв`язку з переведенням на інше підприємство. За своїми посадовими обов`язками вона здійснювала нарахування позивачу виплат з оплати праці, який працював повний робочий день, а також всі передбачені законодавством відрахування. 
Отже, оскільки період роботи позивача з 06.02.1985 року по 05.01.1988 року у Сумській фабриці по ремонту та виготовленню меблів «Реммебель» підтверджується записами його трудової книжки, за оформлення якої він не відповідав, і в судовому засіданні цей факт також доведено та підтверджено технічну помилку у записі про звільнення останнього а саме року зазначеного в наказі про звільнення, слід дійти висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Разом з тим, орган, що призначає пенсію у межах своєї компетенції має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Однак, як встановлено судом, відповідачем не здійснено жодних дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна було б додатково підтвердити стаж позивача, зокрема в матеріалах справи відсутні докази звернення відповідачів до відповідних архівних установ для підтвердження або спростування автентичності спірних записів у трудовій книжці позивача.
За змістом положень ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (засада змагальності цивільного судочинства).
Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Задовольняючи позовні вимоги, суд у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені витрати на сплату судового збору за подання позовної заяви в розмірі 1065,00 грн.
На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в сумі 25 000,00 грн, позивачем долучено: Договір про надання правничої допомоги від 12.01.2026 року; копію квитанцій про сплату гонорару адвокату на загальну суму 25 000,00 грн; звіти на виконання умов договору про надання правничої допомоги; ордер на надання правничої допомоги адвокатом Конорєвим В.О. 
Суд зважує на ту обставину, що відповідачем не було подано заперечень чи клопотань про зменшення пред`явлених стороною позивача до стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу адвоката.
Водночас, згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 02.06.2014р.); відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (рішення у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002р). Наведене також узгоджується й з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 12.05.2020р. у справі №904/4507/18, де ВП ВС зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4 ст. 137 ЦПК України).
Враховуючи вище наведене, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані представником позивача документи та доводи на обґрунтування суми заявлених витрат, пов`язаних із розглядом справи, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору (справи), суд дійшов висновку про те, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 25000 грн є завищеною і непропорційною до предмета спору та його складності. З огляду на критерії співмірності, розумності, обґрунтованості та пропорційності, витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації позивачу за рахунок відповідача, слід зменшити з 25 000,00 грн до 7 000,00 грн, що забезпечить справедливий баланс між інтересами сторін.
Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, ст. 48 КЗпП України, суд 
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати припиненими трудові відносини між ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сумська фабрика по ремонту та виготовленню меблів» з 05 січня 1988 року на підставі п.5 ст. 36 КЗпП. 
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у сумі 1065 (одна тисяча шістдесят п`ять) гривні 00 копійок.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 7 000 гривень.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сумського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.А. Степаненко