ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/26015/25	Головуючий у 1-й інстанції Воробель Н.П. 	
Провадження № 33/817/241/26 	Доповідач - Сарновський В.Я.	
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2026 р. суддя Тернопільського апеляційного суду Сарновський В.Я. розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - адвоката Вербицького О.Р. на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 березня 2026 року,-

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, який стягнуто в дохід держави, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 665,60 грн (шістсот шістдесят п`ять гривень 60 копійок).

Згідно постанови, 10.12.2025 о 00:23 в м. Тернополі, вул. Січових Стрільців, 2, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Ford Galaxy, н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням технічного приладу газоаналізатора Alcotest 6810 ARBL-0894 (повірка дійсна до 19 листопада 2026 року) та проведення такого огляду в КНП «ТОМЦСНЗ» ТОР відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху (далі – ПДР). 

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 - адвокат Вербицький О.Р. просить скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 березня 2026 року, а провадження у справі закрити. Свої вимоги мотивують тим, що:
суд першої інстанції безпідставно розглянув справу у відсутності ОСОБА_1 і його захисника, так як належні докази їх повідомлення про день, час та місце розгляду справи у матеріалах справи відсутні;
працівник патрульної поліції з упередженням ставився до ОСОБА_1 , так як на законну вимогу останнього поліцейський відмовив ОСОБА_1 надати докази вчинення ним адміністративного правопорушення та керування транспортним засобом; 
працівник поліції ОСОБА_2 , в порушення ст.264 КупАП, провів особистий огляд ОСОБА_1 у відсутності двох понятих.
у протокол про адміністративне правопорушення працівник поліції вніс неправдиві відомості щодо особи ОСОБА_1 та щодо факту і обставин правопорушення;
у матеріалах справи відсутні докази керування ОСОБА_1 транспортним засобом;
працівники поліції не направляли ОСОБА_1 пройти огляд у найближчому медичному закладі, так як направлення на огляд водія працівники поліції ОСОБА_1 не пред`являли;
ОСОБА_1 був готовий пройти огляд на стан сп`яніння у будь-якому медичному закладі лише після того, як працівник поліції ознайомить його із доказами керування ним транспортним засобом;
працівники поліції безпідставно не відібрали пояснень у свідка події;
поліцейські чинили психологічний тиск на ОСОБА_1 ;
постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №6313442 від 10 грудня 2025 року на даний час оскаржується, а тому не може бути належним доказом вини ОСОБА_1 у даній справі;
працівники поліції не мали права направляти ОСОБА_1 на огляд на стан алкогольного сп`яніння, так як останній повідомив поліцейських що є військовослужбовцем;
сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та доводи його захисника - адвоката Вербицького О.Р., які підтримали апеляційну скаргу і просили задовольнити її з викладених у ній підстав та скасувати постанову, проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд прийшов до наступних висновків. 

Відповідно до вимог статей 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Перевіркою матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винуватості ОСОБА_1 .
Як вбачається зі змісту оскарженої постанови, судом першої інстанції належним чином перевірені всі обставини справи, які досліджені всебічно, повно та об`єктивно, висновки суду про винуватість ОСОБА_1 у вчинені правопорушень ґрунтуються на матеріалах справи.
Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підтверджується даними, які містяться в: протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №536300 від 10 грудня 2025 року; відеозаписі з реєстратора службового автомобіля; відеозаписах з нагрудних камер працівників поліції; копії свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки «Аlcotest 6810» № ARBL-0894 № П 51 QM 2189 103 25, чинне до 19 листопада 2026 року; направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у КНП «ТОМЦСНЗ» ТОР від 10 грудня 2025 року; рапорті командира взводу №2 роти №4 батальйону УПП в Тернопільській області ДПП І. Созанського; копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №6313442 від 10 грудня 2025 року; довідці, виданій 10 грудня 2025 року УПП в Тернопільській області ДПП.
Наведені в оскарженій постанові докази, на підставі яких суд першої інстанції прийшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 є послідовними та узгоджуються між собою. 
Таким чином, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП доведений належним чином дослідженими в судовому засіданні доказами.
Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність і належність доказів та обставин, викладених в оскарженій постанові по цій справі не вбачається. 
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також іншими документами.
Виходячи з вищенаведеного, доводи апеляційної скарги про те, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є беззаперечним доказом вини ОСОБА_1 суд апеляційної інстанції оцінює критично. Окрім того, вирішуючи справу суд першої інстанції взяв до уваги не тільки протокол про адміністративне правопорушення, а й інші докази, наявні у матеріалах справи.
Твердження захисника про те, що у матеріалах справи відсутні докази керування ОСОБА_1 транспортним засобом було предметом дослідження суду першої інстанції і в оскарженій постанові суду отримало належну правову оцінку, з якою суд апеляційної інстанції погоджується. Зокрема, суд першої інстанції правильно зазначив, що із відеозапису з реєстратора транспортного засобу працівників поліції вбачається, що службовий автомобіль рухався позаду транспортного засобу Ford Galaxy, н.з. НОМЕР_1 , після чого був зупинений. Одразу після зупинки зазначеного транспортного засобу саме ОСОБА_1 з`явився з водійської (лівої) сторони автомобіля, тоді як з правої сторони вийшла інша особа. При цьому будь-яких третіх осіб поблизу транспортного засобу та на місці водія після його зупинки зафіксовано не було. Також, із цього відеозапису вбачається, що працівники поліції зупинилися одразу після зупинки транспортного засобу Ford Galaxy, н.з. НОМЕР_1 . За таких обставин вони мали можливість безпосередньо встановити водія, який залишив водійське місце транспортного засобу. Крім того, під час спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 хоча і заперечував, що він керував цим автомобілем, однак не повідомляв, хто саме керував транспортним засобом, з якого він вийшов безпосередньо після зупинки згаданого автомобіля. Сукупність наведених обставин свідчить про те, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом Ford Galaxy, н.з. НОМЕР_1 , на момент інкримінованої події.
Отримані в ході апеляційного розгляду показання свідка ОСОБА_3 про те, що це він керував автомобілем, апеляційний суд оцінює критично, як такі що надані з метою уникнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності та з мотивів дружніх відносин з останнім, оскільки з показань свідка встановлено, що він познайомився з ОСОБА_1 після того як свідок самовільно залишив свою військову частину і мав намір повернутися на військову службу саме в 42 бригаду і ОСОБА_1 міг цьому сприяти, а 10 грудня 2025 року вони разом поверталися з бару “Тропік”. Крім того, показання свідка про те, що він керував автомобілем і пересів з місця водія на пасажирське тому, що на той час перебував у СЗЧ і не хотів бути виявлений працівниками поліції є суперечливими та не підтверджуються фактичним даним відеозаписів реєстратора патрульного автомобіля та нагрудних камер правників поліції, якими зафіксовано, що після зупинки свідок ОСОБА_3 вийшов з автомобіля і тривалий час в період дії комендантської години перебував поряд з ОСОБА_1 та працівниками поліції, зовсім не остерігаючись бути виявленим ними. При цьому, автомобіль, яким як стверджує свідок він приїхав за ОСОБА_1 до бару “Тропік”, згідно даних протоколу належить БО БФ”Підтримка батальйонів України”, що вказує на неможливість його перебування у розпорядженні особи, яка самовільно залишила військову частину, тобто свідка ОСОБА_3 , і обґрунтованість висновків працівників поліції, що фактично керував цим автомобілем саме ОСОБА_1 . 
Доводи апеляційної скарги про те, що працівники поліції не направляли ОСОБА_1 пройти огляд у найближчому медичному закладі, так як направлення на огляд водія працівники поліції ОСОБА_1 не пред`являли, суд апеляційної інстанції відхиляє з огляду на наступне.
За змістом положень частин третьої, четвертої ст.266 КУпАП підставою для направлення особи для огляду на стан алкогольного сп`яніння в заклад охорони здоров`я є попередня згода самого водія на проходження такого огляду, який згідно п.7 розділу 1, п.п.8,9 розділу 2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 р. за № 1413/27858, іншихпроводиться у найближчому закладі охорони здоров`я за обов`язкової участі поліцейського не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.
Зібраними у цій справі доказами достовірно встановлено, що ОСОБА_1 на місці зупинки транспортного засобу відмовився від проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, а також відмовився проходити такий огляд в найближчому закладі охорони здоров`я, що підтверджується долученим до справи відеозаписом.
Відомості зазначені в апеляційній скарзі про те, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №6313442 від 10 грудня 2025 року на даний час оскаржується, а тому не може бути належним доказом вини ОСОБА_1 у даній справі, не спростовують обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №536300 від 10 грудня 2025 року, які підтверджуються сукупністю інших доказів, які детально проаналізовані судом першої інстанції. 
Щодо доводів захисника про те, що працівники поліції не мали права направляти ОСОБА_1 на огляд на стан алкогольного сп`яніння, так як останній повідомив поліцейських що є військовослужбовцем, то апеляційний суд вважає їх необґрунтованими виходячи з наступного.
Так, за змістом ст.266-1 КУпАП огляд на стан сп`яніння проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром, лише щодо військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин.
Також, відповідно до ст.266-1 КУпАП огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.
Як було встановлено, в даному випадку 10 грудня 2025 року ОСОБА_1 у АДРЕСА_1 керував транспортним засобом Ford Galaxy, н.з. НОМЕР_1 , і не перебував на території будь-якої військової частини. Також, апелянтом не надано відповідних документів про те, що на той час, а саме о 00 год. 23 хв. 10 грудня 2025 року, він виконував обов`язки військової служби.
Доводи захисника про те, що працівник поліції Созанський І.Т., в порушення ст.264 КУпАП, провів особистий огляд ОСОБА_1 у відсутності двох понятих є неналежними, оскільки результати такого огляду не були покладені в основу доказів винуватості ОСОБА_1 у справі про адміністративні правопорушення за ст.130 КУпАП. 
Суд апеляційної інстанції критично ставиться до доводів апелянта про те, що поліцейські чинили психологічний тиск на ОСОБА_1 та упереджено ставилися до нього, оскільки стверджуючи в апеляційній скарзі, що дії працівників поліції були незаконними апелянт не наводить жодних відомостей про оскарження таких дій поліції в порядку, передбаченому КАС України, або до правоохоронних органів вищого рівня. Крім того, з наявних у матеріалах цієї справи відеозаписів нагрудних камер працівників поліції не вбачається з боку працівників поліції тиску на ОСОБА_1 та незаконних дій до нього. Також, з цих відеозаписів видно, що зафіксовані ними події узгоджуються з даними протоколу.
Суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для розгляду справи у відсутності належно повідомленого правопорушника та його адвоката, оскільки ОСОБА_1 та його адвокат про час, місце слухання справи були належним чином повідомлені, що підтверджується телефонограмою (а.с.31) від 27 лютого 2026 року, із змісту якої вбачається, що ОСОБА_4 був повідомлений про день та час розгляду адміністративної справи щодо ОСОБА_1 . Крім того, як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 був обізнаних про розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно нього і розгляд справи щодо нього неодноразово відкладався, в тому числі за його клопотанням: 24.12.2025 року, 16 січня 2026 року, 12 лютого 2026 року та 26 лютого 2026 року, а тому доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції грубо порушив норми процесуального права та не повідомляв ОСОБА_1 та його захисника про час і місце судового розгляду, суд апеляційної інстанції оцінює критично, оскільки в ході апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції дотримався вимог закону і вживав заходів для належного повідомлення особи про час та місце розгляду справи. 
Окрім того, зазначені доводи не можуть бути підставою для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, як про це порушується питання в апеляційній скарзі, оскільки вони не визначені такими у ст.247 КУпАП. 
Також, для забезпечення всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи можливість реалізувати усі процесуальні права, передбачені ст.ст. 268, 271 КУпАП, в тому числі подати нові докази і викласти свої доводи щодо суті правопорушення та користуватися правовою допомогою адвоката, була забезпечена ОСОБА_1 під час апеляційного розгляду.
Інші доводи апеляційної скарги, які перевірені в ході апеляційного розгляду, не спростовують правильності встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи і його висновків про кваліфікацію дій ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, а тому ці доводи не є підставою для скасування постанови і закриття провадження за відсутністю події та складу правопорушення, як про це просить апелянт.
Таким чином, в ході апеляційного розгляду не встановлено обставин, які би ставили під сумнів правильність висновків суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
За наведених обставин, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
Керуючись ст.294 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ: 

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Вербицького О.Р. - залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 березня 2026 року, відносно ОСОБА_1 — без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя