ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2026 року	м. Львів	Справа № 914/545/25	

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючої судді Орищин Г.В.
суддів Галушко Н.А.
Желіка М.Б.
секретар судового засідання Хом`як Х.А. 
розглянув апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Крупник Роксолани Андріївни
на рішення Господарського суду Львівської області від 05.11.2025 (повне рішення складено 10.11.2025, суддя Матвіїв Р.І.) 
у справі № 914/545/25
за позовом Першого заступника керівника Золочівської окружної прокуратури в інтересах держави
до відповідача-1 Буської міської ради Золочівського району Львівської області, м. Буськ, Золочівський район, Львівська область,
до відповідача-2 Красненської селищної ради Золочівського району Львівської області, м. Буськ, Золочівський район, Львівська область,
до відповідача-3 Фізичної особи - підприємця Крупник Роксолани Андріївни, с. Могиляни, Львівський район, Львівська область,
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Інституту рибного господарства Національної академії аграрних наук України, м. Київ,
про визнання незаконним п. 6.1 рішення від 17.02.2022, визнання незаконним рішення від 24.11.2022, визнання недійсним договору від 04.08.2023, зобов`язання повернути три земельні ділянки

За участю представників:
від прокуратури – Винницька Л.М.
від позивача – не з`явився
від відповідача-1 – не з`явився
від відповідача-2 – не з`явився
від відповідача-3 – не з`явився
від третьої особи – не з`явився

Господарський суд Львівської області в рішенні від 05.11.2025 ухвалив: - задоволити частково позовні вимоги Першого заступника керівника Золочівської окружної прокуратури в інтересах держави; - визнати недійсним договір оренди землі в комплексі з розташованими на ній водними об`єктами від 04.08.2023, укладений між Буською міською радою Золочівського району Львівської області, Красненською селищною радою Золочівського району Львівської області та Крупник Роксоланою Андріївною; - зобов`язати Фізичну особу-підприємця Крупник Роксолану повернути земельну ділянку з кадастровим номером 4620610100:10:000:0063 площею 47,1969 га в розпорядження Буської територіальної громади в особі Буської міської ради Золочівського району Львівської області, повернути земельну ділянку з кадастровим номером 4620682800:06:000:0001 площею 71,4 га в розпорядження Красненської територіальної громади в особі Красненської селищної ради Золочівського району Львівської області, повернути земельну ділянку з кадастровим номером 4620655300:05:005:0128 площею 16,6749 га в розпорядження Красненської територіальної громади в особі Красненської селищної ради Золочівського району Львівської області; - відмовити в задоволенні позовних вимог про визнання незаконним та скасування п.6.1 рішення сесії Буської міської ради Золочівського району Львівської області № 350 від 17.02.2022 «Про передачу земельних ділянок в оренду»; про визнання незаконним та скасування рішення сесії Красненської селищної ради Золочівського району Львівської області № 883 від 24.11.2022 «Про розгляд заяви Крупник Р.А. про передачу в оренду земельної ділянки в комплексі з розташованими на ній водними об`єктами для рибогосподарських потреб на території Красненської селищної ради»; - стягнути з Фізичної особи-підприємця Крупник Роксолани Андріївни, Буської міської ради Золочівського району Львівської області, Красненської селищної ради Золочівського району Львівської області по 3229, 87 грн судового збору.
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням місцевого господарського суду, відповідач-3 оскаржив його в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 05.11.2025 у справі № 914/545/25 і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Західного апеляційного господарського суду від 27.11.2025, склад колегії з розгляду справи № 914/545/25 визначено: головуюча суддя Орищин Г.В., судді Галушко Н.А., Желік М.Б. 
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 17.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Крупник Роксолани Андріївни, поданою на рішення Господарського суду Львівської області від 05.11.2025 у цій справі. 
23.12.2025 на адресу Західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 914/545/25.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що земельні ділянки комунальної власності були передані відповідачу в оренду без проведення обов`язкових земельних торгів, оскільки надавалися не для обслуговування належних йому об`єктів нерухомості, а для здійснення рибогосподарської діяльності, що, на думку суду, суперечить вимогам законодавства. При цьому суд зазначив, що гідротехнічні споруди не є самостійним об`єктом права та не створюють підстав для передачі земельних ділянок без проведення торгів. Водночас у задоволенні вимог про скасування рішень органів місцевого самоврядування відмовлено у зв`язку з неналежністю обраного способу захисту, оскільки такі акти вичерпали свою дію укладенням договору. Разом з тим суд визнав недійсним договір оренди як укладений з порушенням закону та застосував наслідки недійсності правочину у вигляді повернення земельних ділянок територіальним громадам, у зв`язку з чим позов задоволено частково.
Відповідач-3 не погодився з ухваленим рішенням місцевого господарського суду та оскаржив його в апеляційному порядку. Зокрема зазначив, що:
- суд першої інстанції розглянув справу без належного підтвердження підстав для представництва прокурором інтересів держави, що прямо вимагається законодавством. У матеріалах справи відсутня відповідна ухвала суду, яка б засвідчувала законність такого представництва. Крім того, прокурором не дотримано обов`язкової процедури попереднього повідомлення уповноважених органів місцевого самоврядування, що свідчить про передчасність звернення до суду та відсутність належної процесуальної правосуб`єктності;
- позивач фактично перебрав на себе функції органів, уповноважених здійснювати державну політику у відповідних сферах, зокрема у земельних та водних відносинах. До участі у справі не були належним чином залучені або повідомлені такі профільні органи, як Держгеокадастр та Держводагентство, хоча саме вони мають визначальні повноваження щодо контролю, погодження та захисту інтересів держави у спірних правовідносинах;
- суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про обов`язковість проведення земельних торгів, не врахувавши спеціальні норми, які дозволяють передачу земельних ділянок без аукціону у разі наявності на них об`єктів нерухомості у власності орендаря. У даному випадку, такі об`єкти є невід`ємною частиною рибогосподарського комплексу, що обґрунтовує правомірність укладення договору оренди поза конкурентною процедурою;
- спірні земельні ділянки разом із водними об`єктами утворюють єдиний технологічний комплекс у сфері аквакультури, який не може бути поділений між різними користувачами без шкоди його функціонуванню. Законодавство передбачає передачу таких об`єктів у користування як єдиного цілого, тоді як суд формально підійшов до питання, ігноруючи специфіку правового режиму та технічної взаємозалежності складових;
- суд не взяв до уваги реальні обставини укладення договору, зокрема відмову попереднього користувача та ризики занепаду об`єкта без належного утримання. Узгоджені дії органів місцевого самоврядування були спрямовані на забезпечення ефективного використання майна та збереження рибогосподарського комплексу. Оскаржуване рішення, натомість, створює загрозу його знищення та не містить належного обґрунтування шкоди інтересам держави. 
Львівською обласною прокуратурою подано письмові пояснення на апеляційну скаргу, в яких покликається, зокрема, на таке:
- твердження апелянта щодо недотримання прокурором вимог законодавства про попереднє повідомлення органів місцевого самоврядування є безпідставними. Обов`язок такого повідомлення виникає лише у випадку, коли відповідний орган виступає потенційним позивачем, а не відповідачем. У даній справі прокурор виступає самостійним позивачем, оскільки оскаржуються рішення саме тих органів, які є відповідачами. Відтак, вимоги процесуального закону прокурором дотримані в повному обсязі;
- прокурор у позовній заяві чітко визначив порушення інтересів держави, необхідність їх захисту та правові підстави для звернення до суду. Зокрема, встановлено незаконність передачі земельних ділянок водного фонду в оренду без проведення земельних торгів та з істотним перевищенням площі щодо наявних об`єктів нерухомості. Суд першої інстанції підтвердив наявність підстав для представництва, що відповідає вимогам законодавства та усталеній судовій практиці;
- органи місцевого самоврядування передали в оренду значні за площею земельні ділянки водного фонду без проведення обов`язкових земельних торгів, що суперечить вимогам земельного та водного законодавства. Наявність у орендаря незначних за площею об`єктів нерухомості не є підставою для отримання в користування великих земельних масивів поза конкурсною процедурою, особливо для цілей, не пов`язаних безпосередньо з обслуговуванням цих об`єктів;
- оскільки договір оренди укладено з порушенням вимог закону, суд обґрунтовано визнав його недійсним. Наслідком цього є обов`язок сторін повернути отримане за договором, зокрема повернення земельних ділянок у розпорядження територіальних громад. Такий підхід відповідає нормам цивільного законодавства та спрямований на відновлення порушених інтересів держави і забезпечення законного використання земельних ресурсів.
19.04.2026 представником апелянта подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю забезпечити участь у судовому засіданні.
Процесуальний хід розгляду апеляційної скарги відображено у відповідних ухвалах Західного апеляційного господарського суду.
У судове засідання з`явився прокурор, який підтримав доводи та заперечення щодо апеляційної скарги, викладені ним у письмових поясненнях.
Колегія суддів, порадившись на місці, відхилила заявлене представником апелянта клопотання, з огляду на те, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні; участь представників учасників справи не була визнана обов`язковою; позиція скаржника викладена письмово в апеляційній скарзі та озвучена в попередніх судових засіданнях. Крім того, подане клопотання доказами не підтверджено. Разом з тим, нормами Господарського процесуального кодексу України не передбачено обов`язку суду узгоджувати дату судового засідання з учасниками справи, а визначення дати та часу розгляду справи належить до дискреційних повноважень суду. За таких обставин, суд апеляційної інстанції не вбачає доцільності відкладення розгляду справи.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності з апеляційною скаргою та поясненнями сторін, судова колегія встановила такі обставини:
Відповідно до паспорта ставка № 42, складеного за результатами інвентаризації 2009 року та виготовленого у серпні 2010 року, біля смт. Красне на території сільських рад смт. Красне Буської міської ради в басейні річки Західний Буг знаходиться заплавний ставок площею дзеркала 120 га, власником якого визначено Відкрите акціонерне товариство «Львівський облрибкомбінат». У пункті 10 вказаного паспорта визначено характеристики гідротехнічних споруд, а саме: гребля огороджувальна довжиною 1 875 м, підпірна споруда зруйнована, водопідвідні споруди у вигляді каналу водонапускного довжиною 2000 м, водоскидні споруди — залізобетонні конструкції, труби діаметром 1 000 мм.
Зазначений ставок розташовувався на земельних ділянках Красненської селищної ради, Куткірської сільської ради та Буської міської ради та перебував у користуванні Відкритого акціонерного товариства «Львівоблрибкомбінат», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Львівоблрибкомбінат».
15.06.2004 між Відкритим акціонерним товариством «Львівоблрибкомбінат» та Буською районною державною адміністрацією укладено договір оренди земельної ділянки площею 47,2 га, у тому числі під ставками 47,2 га, для рибогосподарських потреб.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельні ділянки: площею 71,4 га з кадастровим номером 4620682800:06:000:0001 та площею 16,6749 га з кадастровим номером 4620655300:05:005:0128 перебувають у власності Красненської селищної ради Золочівського району Львівської області, земельна ділянка площею 47,1969 га з кадастровим номером 4620610100:10:000:0063 перебуває у власності Буської міської ради.
У власності ОСОБА_1 (до зміни прізвища 12.08.2019 — ОСОБА_2 ) перебувають нежитлові будівлі: будинок рибака літ. «А-1» площею 36,9 кв. м та склад комбікормів літ. «Б-1» площею 124,5 кв. м, розташовані в урочищі «Золотий лан», буд. 1, Куткірської сільської ради Буського району Львівської області. Зазначені об`єкти набуті на підставі договору купівлі-продажу від 23.03.2018, укладеного між Приватним акціонерним товариством «Львівський облрибокомбінат» та ОСОБА_3 .
23.03.2018 між Приватним акціонерним товариством «Львівський облрибокомбінат» та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу № 23/03-18 комплексу гідротехнічних споруд для вирощування риби (рибогосподарська технологічна водойма рибдільниця «Красне»), розміщеного на земельній ділянці загальною площею 135,3173 га (акт постійного користування, оренда), за адресою: Львівська область, Буський район, с. Куткір, урочище «Золотий Лан» № 1. У пункті 3 зазначеного договору визначено, що гідротехнічні споруди належать продавцю на праві приватної власності.
Того ж дня, 23.03.2018, сторонами складено акт приймання-передачі нерухомого майна — комплексу гідротехнічних споруд для вирощування риби (рибогосподарська технологічна водойма), розташованого за вказаною адресою.
Як вбачається з паспорта рибогосподарської технологічної водойми від 12.09.2018 щодо ставка площею 124,6941 га, розташованого за межами смт Красне на території Буської міської ради, Красненської селищної ради та Куткірської сільської ради, у ньому визначено рік введення в експлуатацію — 1996, балансоутримувачем та відомчою належністю зазначено ОСОБА_3 .
З паспорта рибогосподарської технологічної водойми від 12.09.2018 щодо ставка площею 2,0915 га, розташованого за межами смт Красне на території Буської міської ради, також вбачається, що рік введення зазначеного ставка в експлуатацію — 1996, а його балансоутримувачем визначено Карпінець Р.А. 
Згідно інформації, наведеної у технічному паспорті 2020 року гідротехнічних споруд ставка площею 124,6941 га, місцем розташування гідротехнічних споруд є ставок площею водного дзеркала 124,6941 га. До складу гідротехнічних споруд входять водонапускні, водовипускні та вершинні споруди («монах», шахтний водоскид, прямокутна галерея) у кількості 4 одиниць, водопідвідний канал довжиною 1000 м, земляна гребля довжиною 1640 м. Рік введення в експлуатацію — 1996. Власником, балансоутримувачем та експлуатантом визначено Крупник Роксолану Андріївну.
Рішенням Красненської селищної ради від 05.04.2019 № 684 припинено право постійного користування ПрАТ «Львівоблрибкомбінат» земельною ділянкою площею 16,6749 га (кадастровий номер 4620655300:05:005:0128) та передано її у розпорядження ради.
Рішенням Красненської селищної ради від 02.12.2021 № 669 припинено право постійного користування ПрАТ «Львівський обласний виробничий рибний комбінат» земельною ділянкою площею 71,4 га (кадастровий номер 4620682800:06:000:0001) у зв`язку з добровільною відмовою та передано її у розпорядження ради.
Фізична особа-підприємець Крупник Роксолана Андріївна звернулася 21.01.2022 до Буської міської ради із заявою про передачу їй в оренду земельної ділянки з кадастровим номером 4620610100:10:000:0063 площею 47,1969 га для рибогосподарських потреб. У заяві зазначено, що на земельній ділянці розташовані об`єкти нерухомого майна, які належать їй на праві приватної власності, та додано підтверджуючі документи, зокрема договір купівлі-продажу від 23.03.2018, акт приймання-передачі, технічний паспорт гідротехнічних споруд та договір оренди землі.
За результатами розгляду документації, Буською міською радою 17.02.2022 прийнято рішення № 350, яким розірвано договір оренди землі від 15.06.2004 та вирішено передати земельну ділянку площею 47,1969 га (кадастровий номер 4620610100:10:000:0063) в оренду Крупник Роксолані Андріївні строком на 10 років для рибогосподарських потреб.
Надалі, рішенням № 423 від 01.12.2022 внесено зміни у рішення № 350, зокрема строк оренди земельної ділянки визначено у 7 років.
08.11.2022 ФОП Крупник Р.А. звернулась до Красненської селищної ради з клопотанням про передачу в оренду зазначених земельних ділянок площею 71,4 га та 16,6749 га в комплексі з водними об`єктами для рибогосподарських потреб, додавши копії правовстановлюючих документів на нерухоме майно та гідротехнічні споруди.
За результатами розгляду цього клопотання, 24.11.2022 Красненською селищною радою прийнято рішення № 883 про передачу в оренду вказаних земельних ділянок строком на 7 років у комплексі з розташованими на них водними об`єктами для рибогосподарських потреб.
На підставі рішень Буської міської ради № 350 від 17.02.2022 та Красненської селищної ради № 883 від 24.11.2022, 04.08.2023 між відповідними органами місцевого самоврядування та Крупник Р.А. укладено договір оренди землі в комплексі з розташованими на ній водними об`єктами.
Згідно з пунктом 2 зазначеного договору, в оренду передано три земельні ділянки: 1) земельна ділянка загальною площею 16,6749 га, у тому числі за земельними угіддями: 2,8425 га - під землями, які використовуються для технічної інфраструктури, 13, 8324 га - землі під ставками, з кадастровим номером 4620655300:05:005:0128, цільове призначення земельної ділянки 10.07 Для рибогосподарських потреб, яка розташована на території Красненської селищної ради Золочівського району Львівської області, та водний об`єкт (водний простір), у тому числі частина рибогосподарської технологічної водойми 110,6 тис. мі, 13,8324 га (загальна площа ставка 124,6941 га); 2) земельна ділянка загальною площею 71,4000 га, у тому числі за земельними угіддями: 3,2805 га - під землями, які використовуються для технічної інфраструктури, 68.1195 га - землі під ставками, з кадастровим номером 4620682800:06:000:0001, цільове призначення земельної ділянки 10.07 Для рибогосподарських потреб, яка розташована на території Красненської селищної ради Золочівського району Львівської області, та водний об`єкт (водний простір), у тому числі частина рибогосподарської технологічної водойми тис. мі, 68,1195 га (загальна площа ставка 124,6941 га); 3) земельна ділянка загальною площею 47,1969 га, у тому числі за земельними угіддями: 2,3632 га. - під землями, які використовуються для технічної інфраструктури, 44,8337 га - землі під ставками, з кадастровим номером 4620610100:10:000-0063. цільове на території Буської міської ради Золочівського призначення земельної ділянки 10.07 Для рибогосподарських потреб, яка розташована району Львівської області, та водні об`єкти (водний простір), у тому числі частина рибогосподарської технологічної водойми 341,75 тис. мі, 42,7422 га (загальна площа ставка 124,6941 га) та рибогосподарська технологічна водойма 26,1 тис. мі, 2,0915 га.
У пункті 3 договору визначено, що на земельних ділянках розташовані об`єкти інфраструктури, зокрема, земляна гребля загальною довжиною 1640 м, водоскидні, водонапускні та вершинні споруди різних типів, частина з яких розміщена на земельних ділянках різних кадастрових номерів, із зазначенням їх технічних характеристик, матеріалів, довжини, висоти та способу регулювання. Також визначено наявність дерев`яних шандор, рибозахисних решіток, їх відповідність будівельним нормам та стан як «добрий» або «відмінний», а ефективність – як «висока».
Одночасно, пунктом 3 договору передбачено, що об`єкт оренди не передається разом із гідроспорудами.
Наведені обставини стали підставою для звернення прокурора до суду за захистом порушеного права з позовною заявою про визнання незаконним та скасування пункту 6.1 рішення сесії Буської міської ради Золочівського району Львівської області № 350 від 17.02.2022 «Про передачу земельних ділянок в оренду»; визнання незаконним та скасування рішення сесії Красненської селищної ради Золочівського району Львівської області №883 від 24.11.2022 «Про розгляд заяви Крупник Р.А. про передачу в оренду земельної ділянки в комплексі з розташованими на ній водними об`єктами для рибогосподарських потреб на території Красненської селищної ради»; визнання недійсним договору оренди землі в комплексі з розташованими на ній водними об`єктами від 04.08.2023, укладеного між Буською міською радою Золочівського району Львівської області, Красненською селищною радою Золочівського району Львівської області та Крупник Роксоланою Андріївною; зобов`язання фізичної особи-підприємця Крупник Роксолану Андріївну повернути земельну ділянку з кадастровим номером 4620610100:10:000:0063 площею 47,1969 га у розпорядження Буської територіальної громади в особі Буської міської ради Золочівського району Львівської області; зобов`язання фізичної особи-підприємця Крупник Роксолану Андріївну повернути земельні ділянки з кадастровими номерами 4620682800:06:000:0001 площею 71,4 га та 4620655300:05:005:0128 площею 16,6749 га у розпорядження Красненської територіальної громади в особі Красненської селищної ради Золочівського району Львівської області.
Перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків:
Відповідно до ч.3, 4 ст.23 ЗУ «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити відповідного суб`єкта владних повноважень.
Згідно з ч.3 ст.53 ГПК України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити у справу, провадження в якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу та заяви про перегляд судових рішень.
За змістом ч.4 ст.53 ГПК України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, у позовній заяві обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Системний аналіз положень ст.23 ЗУ «Про прокуратуру» свідчить, що прокурор здійснює представництво інтересів держави у двох випадках: - якщо захист цих інтересів не здійснюється або здійснюється неналежним чином уповноваженим органом; - у разі відсутності органу, до компетенції якого віднесено здійснення відповідних повноважень у спірних правовідносинах. 
Звертаючись до суду з цим позовом, прокурор зазначив про необхідність захисту інтересів держави у сфері земельних відносин, пов`язаних із розпорядженням землями водного фонду комунальної власності, які були передані в оренду з порушенням вимог земельного законодавства, зокрема без проведення обов`язкових земельних торгів та поза межами правомірної підстави користування такими земельними ділянками. 
При цьому, прокурор зазначив, що Буська міська рада та Красненська селищна рада, які прийняли оспорювані рішення про передачу земельних ділянок в оренду та виступили сторонами договору оренди від 04.08.2023, є органами місцевого самоврядування, дії та рішення яких оскаржуються як такі, що призвели до порушення інтересів держави та відповідних територіальних громад. Саме зазначені органи визначені відповідачами у цій справі.
Отже, у межах спірних правовідносин відсутній інший орган державної влади чи місцевого самоврядування, який був би уповноважений здійснювати захист інтересів держави щодо правомірності передачі відповідних земельних ділянок у користування та водночас не був би учасником оспорюваних правовідносин.
Враховуючи, що спір стосується правомірності рішень органів місцевого самоврядування про розпорядження землями водного фонду та укладеного на їх підставі договору оренди, прокурор обґрунтовано визначив саме ці органи відповідачами у справі, а також навів підстави для свого звернення до суду як суб`єкта, який діє в інтересах держави.
Колегія суддів враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 11.06.2024 у справі № 925/1133/18, відповідно до якої у разі, якщо орган місцевого самоврядування, який прийняв оспорюване рішення, одночасно є учасником спірних правовідносин і потенційним порушником інтересів держави, саме він підлягає залученню до участі у справі як відповідач, а статус позивача у таких випадках може набувати прокурор за наявності підстав, передбачених законом.
Велика Палата Верховного Суду зазначила, що фактичним носієм інтересу у таких спорах є держава, а не відповідний орган місцевого самоврядування чи прокурор, а тому саме процесуальна конструкція «прокурор — позивач, орган — відповідач» є належною у випадках оскарження рішень органів, що прийняли спірні акти. 
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що прокурором належним чином обґрунтовано наявність передбачених ст.23 ЗУ «Про прокуратуру» підстав для представництва інтересів держави у цій справі, у зв`язку з чим, відсутні підстави вважати, що позов подано з порушенням правил представництва або процесуальної правосуб`єктності прокурора.
Щодо доводів апелянта про те, що до участі у справі не були належним чином залучені або повідомлені профільні органи, які мають визначальні повноваження щодо контролю, погодження та захисту інтересів держави у спірних правовідносинах, суд апеляційної інстанції зазначає, що органи Держгеокадастру не наділені повноваженнями щодо самостійного звернення до суду з позовами у подібних правовідносинах, у зв`язку з чим належним суб`єктом звернення до суду виступає прокурор. Зазначена правова позиція узгоджується також із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у наведеній вище постанові від 11.06.2024 у справі № 925/1133/18.
Відповідно до ст. 79 ЗК України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.
Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об?єкти, ліси і багаторічні насадження, розташовані на ній.
Згідно зі ст.4 Водного кодексу України, до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об?єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 83 Земельного кодексу України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.
У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об?єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.
Стаття 13 Конституції України встановлює, що від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України).
У відповідності до ч.1 ст.12 Земельного кодексу України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст, зокрема, належить: розпорядження землями територіальних громад; обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства. 
Положеннями ст.124 Земельного кодексу України визначено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними ст.122 цього Кодексу. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених ч. 2, 3 ст. 134 цього Кодексу. 
Відповідно до вимог ч.1, 2 ст. 134 Земельного кодексу України, земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об`єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них, зокрема, у разі розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.
При цьому, застосування винятку, передбаченого ч.2 ст. 134 Земельного кодексу України, можливе лише за умови, що майбутній землекористувач на момент прийняття рішення про передачу земельної ділянки вже має відповідний спеціальний дозвіл, а земельна ділянка передається саме для цілей, визначених таким дозволом. Наявність спеціального дозволу після прийняття рішення або укладення договору не може легалізувати застосування позаконкурентної процедури.
Аналіз вказаних вище норм дає підстави стверджувати, що вони прямо пов`язують надання земельної ділянки на позаконкурентних засадах саме з розташуванням на цій земельній ділянці об`єктів нерухомого майна.
Наведені положення спрямовані на забезпечення принципу цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій він розташований (слідування юридичної долі земельної ділянки долі розміщеної на ній нерухомості), як це закріплено у ст. 120 Земельного кодексу України та ст. 377 Цивільного кодексу України.
Згідно з ч.1 ст. 377 Цивільного кодексу України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
Згідно з принципом єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, зміст якого розкривається у наведених нормах, особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття. Отже, відповідно до зазначених правових норм, власники споруди мають право на користування земельною ділянкою, на якій вона розташована (постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 у справі № 921/158/18 та від 04.10.2022 у справі № 910/5210/20).
Виходячи із системного аналізу положень ч.2 ст.124 та ч.2 ст.134 Земельного кодексу України, незастосування конкурентної процедури у виді земельних торгів допускається виключно у випадку, коли земельна ділянка державної чи комунальної власності надається фізичним або юридичним особам у користування з метою обслуговування та експлуатації вже існуючих об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), розташованих на цій земельній ділянці, та які належать на праві власності зазначеним особам для їх подальшого використання відповідно до того цільового та функціонального призначення, яке існувало на момент їх придбання. 
При цьому розмір земельної ділянки, що може передаватися без проведення земельних торгів для обслуговування об`єкта нерухомого майна, не є довільним або необмеженим і повинен визначатися виключно з врахуванням фактичної необхідності використання такого об`єкта за його цільовим призначенням. Передача земельної ділянки у значно більшому обсязі, ніж це об`єктивно необхідно для обслуговування нерухомого майна, виключає застосування винятку щодо позаконкурентного порядку набуття права користування.
Таке правове регулювання з боку законодавця є виправданим і логічним та створює передумови одночасно як для усунення випадків покладення на власників таких об`єктів надмірного тягаря, пов`язаного з необхідністю оформлення права землекористування, так і для недопущення ухилення учасників земельних правовідносин від дотримання положень законодавства щодо отримання земельних ділянок на конкурентних засадах та/або їх отримання з метою використання, що відрізняється від цільового використання об`єктів нерухомості, та/або у розмірі, який необґрунтовано значно перевищує площу таких об`єктів (постанови Верховного Суду від 01.04.2021 у справі № 910/10500/19, від 28.01.2025 у справі № 922/940/21 та від 02.04.2025 у справі № 922/3614/21).
Верховний Суд неодноразово вказував на можливість отримати комунальну земельну ділянку в користування лише в межах та з метою, пов`язаною із розміщенням та обслуговуванням належних особі на праві власності нежитлових приміщень (подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 01.07.2025 у справі № 918/1131/22).
Гідротехнічна споруда є інженерною спорудою, що виконує допоміжну функцію у здійсненні певних водогосподарських заходів як щодо використання водних ресурсів, так і для захисту від шкідливої дії води. Відповідно до висновків Верховного Суду гідроспоруда забезпечує функціонування водного об`єкта та не може існувати окремо від нього.
Отже, гідротехнічна споруда є річчю, призначеною для обслуговування іншої (головної) речі (земельної ділянки) і пов`язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 186 Цивільного кодексу України).
Оскільки договір купівлі-продажу гідротехнічних споруд укладений в простій письмовій формі, наслідком чого є відсутність належної державної реєстрації речових прав на гідротехнічні споруди та відсутність належних правовстановлюючих документів щодо їх набуття, це виключає можливість визнання таких об`єктів самостійними об`єктами права власності у розумінні цивільного законодавства. Такий висновок узгоджується із підходом Верховного Суду щодо правового режиму гідротехнічних споруд, як складових елементів водного об`єкта (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 914/1408/23 від 06.11.2024).
При цьому відповідно до ч.4 ст.5 ЗУ “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень”, не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на корисні копалини, рослини, а також на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення, а також окремо на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі, зокрема на магістральні та промислові трубопроводи (у тому числі газорозподільні мережі), автомобільні дороги, електричні мережі, магістральні теплові мережі, мережі зв`язку, залізничні колії, крім меліоративних мереж, складових частин меліоративної мережі.
Отже, право власності на гідротехнічну споруду не може бути зареєстроване ні за ким, оскільки гідротехнічна споруда як окремий об`єкт права власності насправді не існує (подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 17.07.2024 у справі № 918/791/23).
Земельні ділянки, що є предметом спору, належать до земель комунальної власності та за своїм цільовим призначенням віднесені до категорії земель водного фонду, на яких розташований водний об`єкт із відповідними гідротехнічними та інфраструктурними спорудами. Водночас, із матеріалів справи вбачається, що частина таких земельних ділянок пов`язана з розміщенням об`єктів нерухомого майна, які перебувають у приватній власності відповідача-3, однак цей факт сам по собі не змінює правового режиму всього масиву земель та не виключає дії загального імперативного правила щодо передачі земель державної та комунальної власності в оренду на конкурентних засадах.
Як зазначалось вище, виняток з правила, встановленого ст.134 Земельного кодексу України, який допускає передачу земельних ділянок без проведення земельних торгів має виключний характер і застосовується лише у разі, коли земельна ділянка надається саме для обслуговування та експлуатації об`єкта нерухомого майна, розташованого на цій земельній ділянці, і в обсязі, об`єктивно необхідному для такого обслуговування.
Натомість, у даному випадку встановлено, що спірні земельні ділянки були передані відповідачу-3 для здійснення рибогосподарської діяльності, як основної мети користування, а не виключно для забезпечення функціонування конкретних об`єктів нерухомого майна. Такі дії органів місцевого самоврядування фактично призвели до використання правового механізму винятку із загального правила про обов`язковість земельних торгів поза межами його цільового призначення, що суперечить змісту та меті відповідного правового регулювання.
Колегія суддів зазначає, що надання значних за площею земельних масивів водного фонду поза конкурентною процедурою не може вважатися обґрунтованим виключно на підставі наявності на частині таких земель об`єктів нерухомого майна приватної власності, якщо фактична мета користування виходить за межі їх обслуговування. Такий підхід може призводити до нівелювання сутності земельних торгів як інструменту забезпечення прозорого, конкурентного та економічно обґрунтованого розпорядження землями комунальної власності.
Посилання на єдність технологічного процесу та функціональну взаємопов`язаність складових рибогосподарського комплексу не змінюють правової природи спірних відносин і не можуть підміняти собою передбачений законом порядок набуття права користування земельними ділянками. Наявність виробничого або технологічного комплексу не звільняє органи місцевого самоврядування від обов`язку діяти виключно у спосіб, визначений земельним законодавством, зокрема з дотриманням вимог щодо обов`язковості проведення земельних торгів у випадках, прямо передбачених законом.
Таким чином, укладення договору оренди земельних ділянок без проведення земельних торгів у ситуації, коли відсутні правові підстави для застосування винятку, передбаченого ст.134 Земельного кодексу України, свідчить про порушення встановленого законом порядку розпорядження землями комунальної власності. Таке порушення є істотним, оскільки стосується самої процедури набуття права користування земельними ділянками та безпосередньо впливає на баланс інтересів територіальних громад, як власників відповідних земель.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання недійсним договору оренди землі в комплексі з розташованими на ній водними об`єктами від 04.08.2023 як такого, що укладений з порушенням вимог земельного законодавства, які мають імперативний характер.
Визнання правочину недійсним зумовлює застосування передбачених цивільним законодавством правових наслідків, зокрема двосторонньої реституції, оскільки відпала правова підстава користування відповідачем земельними ділянками. За таких обставин відновлення становища, що існувало до порушення, є необхідним елементом ефективного захисту прав територіальних громад як власників земель комунальної власності.
Водночас, колегія суддів звертає увагу, що застосування наслідків недійсності правочину у вигляді повернення земельних ділянок у розпорядження відповідних територіальних громад не є самостійним способом набуття права, а є прямим юридичним наслідком визнання правочину недійсним, що узгоджується як із положеннями ст.216 Цивільного кодексу України, так і з спеціальними нормами земельного законодавства.
Таким чином, встановлені судом першої інстанції порушення порядку передачі земельних ділянок у користування, а також правова кваліфікація спірного договору як такого, що укладений із порушенням імперативних вимог закону, є обґрунтованими та відповідають як нормам матеріального права, так і усталеним підходам судової практики щодо застосування ст. 124, 134 Земельного кодексу України у подібних правовідносинах.
Колегія суддів не вбачає підстав для іншого правового висновку щодо характеру спірних правовідносин та наслідків укладення спірного договору оренди, оскільки встановлені обставини у своїй сукупності свідчать про неправомірне застосування позаконкурентної процедури передачі земель комунальної власності в оренду, що є достатнім для висновку про обґрунтованість позовних вимог у цій частині.
Щодо позовних вимог про визнання незаконними та скасування п.6.1 рішення Буської міської ради № 350 від 17.02.2022 та рішення Красненської селищної ради № 883 від 24.11.2022, колегія суддів зазначає таке:
Спірні рішення органів місцевого самоврядування були реалізовані шляхом укладення договору оренди земельних ділянок від 04.08.2023, який виступає самостійною цивільно-правовою підставою виникнення права користування земельними ділянками у відповідача. У зв`язку з цим, такі рішення вважаються такими, що вичерпали свою дію фактом їх виконання та не породжують самостійних правових наслідків на момент звернення з позовом.
За таких обставин, вимога про скасування рішень ради не є ефективним способом захисту, оскільки сама по собі не здатна призвести до відновлення порушеного права чи зміни правового становища сторін без одночасного оспорення правочину, на підставі якого виникли відповідні правовідносини користування земельними ділянками.
Доводи прокурора про необхідність скасування спірних рішень з огляду на положення ч.11 ст.17-2 Земельного кодексу України колегія суддів відхиляє, оскільки наведена норма визначає загальні засади дії адміністративного акта у сфері земельних відносин, однак не змінює правової природи правочину як самостійної підстави виникнення права оренди після його укладення та державної реєстрації.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог про визнання незаконними та скасування рішень органів місцевого самоврядування, оскільки обраний прокурором спосіб захисту не відповідає характеру порушеного права та не є належним і ефективним у розумінні ст.15, 16 Цивільного кодексу України та ст. 5 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до ч.1 ст.2 ГПК України, завданням господарського судочинства є своєчасне вирішення спорів, а дотримання розумних строків розгляду справи є однією з основних засад судочинства незалежно від форми її розгляду.
Європейський суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження визначається з огляду на обставини справи з урахуванням, зокрема, її складності, поведінки учасників процесу та органів державної влади, а також значення предмета спору для заявника (рішення у справах «Савенкова проти України», «Папазова та інші проти України»).
Розумність строків залежить від об`єктивної необхідності для вчинення процесуальних дій і прийняття рішень із врахуванням зазначених критеріїв.
Таким чином, суд, враховуючи обставини справи, застосовує принцип розумного строку тривалості провадження відповідно до зазначеної вище практики Європейського суду з прав людини. 
Згідно з положеннями ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 ст. 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
З врахуванням викладеного та оцінених у справі доказів, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення є таким, що ухвалено відповідно до норм чинного законодавства та встановлених обставин справи. Аргументи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих і правомірних висновків суду першої інстанції, не доводять порушення або неправильного застосування норм матеріального та процесуального права, а тому не можуть слугувати підставою для його зміни чи скасування.
Керуючись ст. 129, 269, 270, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні вимог апеляційної скарги Фізичної особи - підприємця Крупник Роксолани Андріївни відмовити.
Рішення Господарського суду Львівської області від 05.11.2025 у справі № 914/545/25 залишити без змін.
Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.
Справу повернути в Господарський суд Львівської області.

Повний текст постанови складено 28.04.2026.

Головуюча суддя  Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя М.Б. Желік