ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2026 року	Львів	Справа № 460/8988/24 пров. № А/857/51534/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді – Димарчук Т.М.,
суддів – Гінди О.М., Заверухи О.Б.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2025 року (суддя Нор У.М.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

13.08.2024 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо зменшення позивачу основного розміру пенсії з 63 % до 58 % відповідних сум грошового забезпечення, починаючи з 01.01.2008; зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу, виходячи з основного розміру 63 % відповідних сум грошового забезпечення, починаючи з 01.01.2008, з врахуванням раніше проведених виплат.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 11.11.2025 позов задоволено повністю.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо зменшення основного розміру пенсії ОСОБА_1 з 63 відсотків до 58 відсотків відповідних сум грошового забезпечення при її перерахунку з 01.01.2008.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії за вислугу років з 01.01.2008 шляхом обчислення її основного розміру із застосуванням 63 відсотків відповідних сум грошового забезпечення. 
Відповідач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що позивачу призначена пенсія за вислугу років за нормами Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", розмір якої за нормами, чинними на момент призначення пенсії, становив 63 відсотки відповідних сум грошового забезпечення, з них: 58 відсотків за 31 рік вислуги; 5 відсотків як ліквідатору наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорії 3). Однак, у зв`язку з набранням чинності Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", пенсія позивача підлягала перерахунку з 01.01.2008 у зв`язку зі зміною розміру грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія. При перерахунку пенсії позивача з 01.01.2008 її основний розмір було обчислено, виходячи з 58 відсотків відповідних сум грошового забезпечення, оскільки чинна на момент перерахунку редакція статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", більше не встановлювала підвищення пенсії за вислугу років особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби. Таким чином, відповідач стверджує, що розмір пенсії позивача, починаючи з 01.01.2008, був обчислений у відповідності до вимог чинного законодавства. 
Відповідач звертає увагу також на пропуск позивачем строку звернення до суду з цим позовом, встановлений частинами 1, 2 статті 122 КАС України, що не враховано судом першої інстанції. Вказує на те, що пенсійні виплати є періодичними, щомісячними платежами, які позивач отримує безпосередньо, тому ОСОБА_1 про порушення своїх прав повинен був дізнатися при реалізації свого права на отримання щомісячної суми перерахованої йому пенсії, а саме з січня 2008 року. Окрім того, позивач не надав належних доказів щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом.
Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області та з 05.01.2000 отримує пенсію за вислугу років, призначену за нормами Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Згідно з Висновком про призначення пенсії за вислугу років від 26.03.2002, складеним ФЕВ УМВСУ в Рівненській області, при призначені пенсії позивачу її основний розмір був обчислений виходячи з 63 відсотків відповідних сум грошового забезпечення, в т.ч.: 58 відсотків грошового забезпечення встановлено позивачу у зв`язку з наявністю 21 року вислуги та додатково 5 відсотків грошового забезпечення у зв`язку з наявністю статусу особи, яка брала участь в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи (категорія 2) під час проходження військової служби.
З 01.01.2008 відповідач провів перерахунок пенсії позивача на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 з урахуванням розміру грошового забезпечення за посадою, яку позивач займав на день звільнення, станом на 01.01.2008. При цьому, під час такого перерахунку основний розмір пенсії позивача був обчислений відповідачем виходячи з 58 відсотків відповідних сум грошового забезпечення за 21 рік вислуги. Вказане не заперечується учасниками справи за змістом заяв по суті.
Позивач 03.06.2024 звернувся до відповідача із заявою про здійснення перерахунку та виплату пенсії з 63% сум грошового забезпечення. 
Листом від 18.06.2024 за №7299-6442/П-03/8-1700/24 відповідач повідомив про те, що розмір пенсії позивача з моменту призначення складав 63 % , зокрема 58 % за 21 рік вислуги та 5 % підвищення особі, віднесеній до другої категорії потерпілих внаслідок аварії на ЧАЕС. Однак при перерахунку пенсії позивача з 01.01.2008 її основний розмір був обчислений у відповідності до чинної редакції статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", яка на момент перерахунку не встановлювала додаткового збільшення відсоткового значення розміру пенсії за вислугу років від відповідних сум грошового забезпечення у зв`язку з наявністю у пенсіонера статусу особи, яка брала участь в ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС під час проходження військової служби. Таким чином, у зв`язку з наявністю у позивача 21 року вислуги, основний розмір його пенсії був обчислений на рівні 58 відсотків відповідних сум грошового забезпечення.
Позивач з наданою відмовою не погодився та звернувся до суду з позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції уважав, що при перерахунку пенсії позивача у відповідача були відсутні підстави для застосування механізму нового обчислення пенсії із застосуванням норм частини другої статті 13 указаного Закону, яка застосовується саме при призначенні пенсії. Тому при перерахунку пенсії змінною величиною є лише розмір грошового забезпечення, натомість відсоткове значення розміру основної пенсії, яке обчислювалося при її призначенні відповідно до наявної у позивача вислуги років, є незмінним.

Колегія суддів з вказаним висновком погоджується та зазначає, що згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
З 01.01.1992 введено в дію Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262-ХІІ (далі - Закон № 2262-ХІІ). Згідно з Преамбулою, цей Закон визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Державному бюро розслідувань, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.
Закон має на меті реалізацію особами, які мають право на пенсію за цим Законом, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією України та цим Законом, і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України.
Держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.
Відповідно до положень пункту "а" статті 13 Закону № 2262-ХІІ (у редакції, чинній на момент призначення пенсії позивачу), особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт "а" статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.
Крім того, згідно з положеннями пункту "в" статті 13 Закону № 2262-XII, особам, зазначеним у пунктах "а" і "б" цієї статті, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до категорії 1, розмір пенсії за вислугу років збільшується на 10 процентів, а віднесеним до категорій 2, 3 - на 5 процентів відповідних сум грошового забезпечення.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи з 05.01.2000 позивачу призначено пенсію за вислугу років, основний розмір якої у відповідності до пунктів "а" та "в" статті 13 № 2262-XII склав 60 відсотків відповідних сум грошового забезпечення, в т.ч.: 55 відсотків грошового забезпечення встановлено позивачу у зв`язку з наявністю 21 років вислуги та додатково 5 відсотків грошового забезпечення у зв`язку з наявністю статусу особи, яка брала участь в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи (категорія 2) під час проходження військової служби.
В подальшому, підпунктом 9 пункту 1 Розділу І Закону України "Про внесення змін до деяких законів України з питань пенсійного забезпечення та соціального захисту військовослужбовців" від 04.04.2006 № 3591-IV (далі - Закон № 3591-IV), який набрав чинності 29.04.2006, були внесені зміни до статті 13 Закону № 2262-ХІІ.
Відповідно до положень статті 13 Закону № 2262-ХІІ (в редакції Закону № 3591-IV), пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах:
а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт а статті 12): за вислугу 20 років – 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я – 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років – 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення;
б) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають страховий стаж 25 років і більше, з яких не менше 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба, служба в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України (пункт б статті 12): за страховий стаж 25 років – 50 процентів і за кожний повний рік стажу понад 25 років – 1 процент відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43);
в) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, які звільняються з військової служби на умовах Закону України Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються зі служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей (пункт в статті 12): за вислугу 15 років – 40 процентів відповідних сум грошового забезпечення із збільшенням цього розміру на 2 проценти за кожний повний рік вислуги понад 15 років, але не більше ніж 50 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43).
Таким чином, Законом № 3591-IV були внесені зміни до статті 13 Закону № 2262-ХІІ, зокрема, змінено редакцію пункту "в" вказаної статті, шляхом виключення можливості збільшення основної пенсії на 10 відсотків та 5 відсотків відповідних сум грошового забезпечення для осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи категорії 1 та 2, 3 відповідно.
В свою чергу, порядок перерахунку призначеної за Законом № 2262-ХІІ пенсії врегульований положеннями статті 63 названого Закону.
Відповідно до частини четвертої статті 63 Закону № 2262-ХІІ, усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.
Виходячи з положень цієї статті, суд зауважує, що обов`язковою підставою для здійснення перерахунку пенсії є підвищення грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.
Ця норма також делегує Кабінету Міністрів України право на визначення умов та порядку перерахунку пенсії за Законом № 2262-ХІІ, у зв`язку з чим порядок перерахунку таких пенсій врегульований Порядком проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 № 45 (далі - Порядок № 45), який набрав чинності 20.02.2008.
Так, згідно із пунктом 1 Порядку № 45, перерахунок раніше призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Закон) пенсій проводиться у разі прийняття рішення Кабінетом Міністрів України про зміну розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення для відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за Законом (далі - особи), або у зв`язку із введенням для них нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, установлених законодавством.
Відповідно до пункту 3 Порядку № 45, на підставі списків уповноважені органи готують для перерахунку пенсії довідки про розмір грошового забезпечення кожної особи, зазначеної в списку, за формою згідно із додатком 2 (далі - довідка) та у місячний строк подають їх головним управлінням Пенсійного фонду України.
Також, пунктом 4 Порядку № 45 передбачено, що Перерахунок пенсії здійснюється на момент виникнення такого права і проводиться у строки, передбачені частиною другою статті 51 Закону. Якщо внаслідок перерахунку розмір зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.
01.01.2008 набрала чинності Постанова Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", якою визначено нові види грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу державних органів.
В подальшому, 30.08.2017 Кабінет Міністрів України прийняв Постанову № 704 " Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі - Постанова № 704), якою затверджено тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів, схеми тарифних розрядів, тарифних коефіцієнтів, додаткові види грошового забезпечення, розміри надбавки за вислугу років. Установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
21.02.2018 Кабінет Міністрів України прийняв Постанову № 103 " Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" (далі - Постанова № 103), пунктом 1 якої встановлено перерахувати пенсії, призначені згідно із Законом № 2262-ХІІ до 1 березня 2018 року (крім пенсій, призначених згідно із Законом особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським), з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби (на дату відрядження для роботи до органів державної влади, органів місцевого самоврядування або до сформованих ними органів, на підприємства, в установи, організації, вищі навчальні заклади), що визначені станом на 1 березня 2018 року відповідно до Постанови № 704
Повертаючись до спірних правовідносин, які безпосередньо стосуються правомірності зменшення відповідачем відсоткового значення розміру основної пенсії позивача при здійсненні її перерахунку з 01.01.2008, суд апеляційної інстанції вказує таке.
Питання стосовно зменшення відсоткового значення розміру основної пенсії, призначеної відповідно до Закону № 2262-ХІІ, було предметом розгляду, зокрема, у зразковій справі № 240/5401/18. За результатами перегляду вказаної справи Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.10.2019 погодилася з висновками Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладеним у рішенні від 05.02.2019, про наявність підстав для задоволення позову та про те, що при перерахунку пенсії позивача з 01.01.2018 відповідно до статті 63 Закону № 2262-ХІІ на підставі Постанови № 103 відсутні підстави для застосування механізму нового обчислення пенсії із застосуванням норм частини другої статті 13 указаного Закону, яка застосовується саме при призначенні пенсії. Тому при перерахунку пенсії змінною величиною є лише розмір грошового забезпечення, натомість відсоткове значення розміру основної пенсії, яке обчислювалося при її призначенні відповідно до наявної у позивача вислуги років, є незмінним.
Зазначені висновки стосовно відсутності підстав для зменшення відсоткового значення розміру основної пенсії позивача при здійсненні її перерахунку також узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 24.08.2018 у справі № 686/12623/17, від 27.02.2020 у справі № 522/22925/16-а, від 09.04.2020 у справі № 640/19928/18, від 23.06.2021 у справі № 140/392/19, від 08.11.2022 у справі № 2040/5923/18, від 14.11.2022 у справі № 380/22040/21, від 28.11.2022 у справі № 340/5306/21, від 02.03.2023 у справах № 300/5520/21 та № 300/5477/21, від 16.03.2023 у справі № 580/8568/21.
Крім того, подібні правовідносини до тих, які виникли у цій справі, були предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі № 200/7786/19-а. У цій справі Суд, як слідує зі змісту постанови від 16.02.2022, аналізуючи положення статті 13 та 63 Закону № 2262-ХІІ, врахувавши позицію, сформовану у справі № 240/5401/18, вирішив відступити від висновків Верховного Суду України та Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду про те, що оскільки на момент здійснення перерахунку пенсії стаття 13 Закону № 2262-ХІІ у редакції Закону № 3591-IV не передбачала 10-відсоткового збільшення пенсії для військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до категорії 1, а інша норма, яка б установлювала таку доплату, у чинному законодавстві України відсутня, то правових підстав для нарахування наведеної 10-відсоткової доплати для зазначених військовослужбовців немає.
Відступаючи від зазначеного висновку Велика Палата Верховного Суду виходила з того, що на час виникнення спірних правовідносин стаття 13 Закону № 2262-ХІІ була чинною у редакції Закону № 3591-IV, яка не передбачала доплати особам, що брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи і віднесені до категорії 1. Проте, застосування органом пенсійного фонду при перерахунку пенсії позивача положень статті 13 Закону № 2262-ХІІ у редакції Закону № 3591-IV є протиправним, оскільки ця норма стосується призначення нових, а не перерахунку раніше призначених пенсій. До того ж статтею 58 Конституції України закріплено принцип незворотності нормативно-правових актів у часі.
Таким чином, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав при перерахунку пенсії особи відповідно до статті 63 Закону № 2262-ХІІ, для застосування механізму нового обчислення пенсії за нормами частини першої статті 13 цього Закону, яка застосовується саме при першому призначенні пенсії. При перерахунку пенсії для осіб, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби, з огляду на положення статті 16 (подолання наслідків Чорнобильської катастрофи - катастрофи планетарного масштабу є обов`язком держави) у сукупності з положеннями частини п`ятою статті 17 (Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей) Конституції України, як виняток із загального правила, за чинного законодавчого регулювання застосовується тлумачення закону на користь особи (незастосування закону, який звужує права особи) у формі застосування попередньої редакції статті 13 Закону № 2262-ХІІ (до внесення змін згідно із Законом № 3591-IV) змінною величиною є лише розмір грошового забезпечення, з якого обчислюється розмір пенсії, натомість відсоткове значення розміру основної пенсії, яке було визначене при її призначенні, є незмінним.
Більше того, аналогічного висновку, керуючись позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 16.02.2022 у справі № 200/7786/19-а, дійшов Верховний Суд у постанові від 19.12.2023 у справі №140/500/21.
Підсумовуючи вище наведене в його сукупності, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами суду першої інстанції стосовно того, що зменшуючи відсоткове значення розміру основної пенсії позивача з 60 відсотків до 55 відсотків при її перерахунку з 01.01.2008, відповідач діяв всупереч вимогам закону, чим зумовив порушення права позивача на належний соціальний захист, а тому порушене право позивача підлягає відновленню.
Втім, колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції щодо незастосування до позовних вимог ОСОБА_1 строків звернення до суду, на чому наголошував відповідач у відзиві на позовну заяву та що є одним із ключових аргументів поданої апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Інститут строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою спонукання учасників адміністративного судочинства до своєчасного вчинення ними процесуальних дій. Регламентування строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Крім цього, строки звернення до суду із адміністративним позовом обмежують час, протягом якого правовідносини можуть вважатися спірними.
Згідно з ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Отже, за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Водночас незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися про їх порушення не може визнаватися поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Щодо відліку строку звернення до адміністративного суду, то суд зазначає, що порівняльний аналіз термінів "дізнався" та "повинен дізнатися", що містяться у частині другій статті 122 КАС України дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку позивача знати про стан своїх прав. Відтак при визначенні початку перебігу строку звернення до суду, суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.
Процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом або судом, у який суд та особи, які беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені КАС України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки. Встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними процесуальних дій, передбачених КАС України.
У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для його поновлення є лише наявність поважних причин, якими визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.
Тобто законодавець обмежує строк, протягом якого особа може звернутися до суду. Це обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в ухвалах від 02.03.2020 у справі № 420/4352/19, від 13.04.2020 у справі № 520/11334/18, від 17.09.2020 у справі №186/1881/19, від 06.11.2020 у справі № 826/14116/18.
Необхідно зазначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.
Верховний Суд неодноразово, зокрема у постанові від 01.06.2022 у справі №640/4086/20, від 21.02.2020 у справі № 340/1019/19, звертав увагу на те, що при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття дізнався та повинен був дізнатись. Так, під поняттям дізнався необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів. Поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.
Звернувшись до суду з цим позовом, позивач заявив позовні вимоги про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу, виходячи з основного розміру 63 % відповідних сум грошового забезпечення, починаючи з 01.01.2008, з врахуванням раніше проведених виплат.
Отже, фактично спірні правовідносини виникли у січні 2008 року.
Разом з тим позивач звернувся до суду з цим позовом лише 13.08.2024, тобто з порушенням встановленого шестимісячного строку звернення до суду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.12.2020 у справі № 510/1286/16-а дійшла висновку, що норми, зокрема статі 87 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та статті 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (щодо необмеження будь-яким строком невиплаченої пенсіонерові суми пенсії), підлягають застосуванню у справах за позовами про оскарження бездіяльності, дій та/або рішень суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку пенсійних виплат виключно за наявності таких умов:
1) ці суми мають бути нараховані пенсійним органом;
2) ці суми мають бути не виплаченими саме з вини держави в особі пенсійного органу.
З матеріалів позовної заяви вбачається, що спірна доплата до пенсії у розмірі 5 відсотків грошового забезпечення (у зв`язку з наявністю статусу особи, яка брала участь в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи (категорія 2) під час проходження військової служби) з 2008 року позивачу не нараховувалася, тому відсутні підстави для необмеження будь-яким строком невиплаченої пенсіонерові суми пенсії, як помилково вважав суд першої інстанції.
Відтак у даному випадку застосуванню підлягає шестимісячний строк звернення до суду, передбачений ч. 2 ст. 122 КАС України.
Крім того, колегія суддів зазначає, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від неї самої, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.
Вказана позиція суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 13.01.2025 у справі № 160/28752/23, від 28.01.2025 у справі № 120/1483/24, від 28.01.2025 у справі № 440/4663/24 та інших.
Додані до позову матеріали не містять відомостей про те, що, отримуючи з січня 2008 року пенсійні виплати у розмірі, який позивач вважає неналежним, позивачем без зволікань та протягом розумного строку вчинялись будь-які активні дії, спрямовані на з`ясування інформації щодо підстав визначення розміру такої виплати. Водночас позивач звернувся до відповідача з листом про перерахунок та виплату пенсії за вислугу років з урахуванням 5 відсотків грошового забезпечення у зв`язку з наявністю статусу особи, яка брала участь в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи (категорія 2) під час проходження військової служби, лише 03.06.2024, що не може бути визнано як розумний строк для захисту порушеного права.
Своєю чергою, отримання листа у відповідь на заяву щодо пенсійного забезпечення або про перерахунок пенсії не змінює моменту, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли він почав вчиняти дії щодо реалізації свого права, і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 04.07.2023 у справі № 320/2938/21, від 21.02.2024 у справі № 240/27663/23.
З урахуванням наведених правових норм та з огляду на те, що позивач просить зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу, виходячи з основного розміру 63 % відповідних сум грошового забезпечення, починаючи з 01.01.2008, з врахуванням раніше проведених виплат, а з цим позовом звернувся до суду лише 13.08.2024, беручи до уваги періодичний характер пенсійних виплат та наведені правові позиції Верховного Суду, суд доходить висновку, що позивач пропустив строк звернення з цим адміністративним позовом і не надав належного обґрунтування та доказів щодо його поновлення.
У пункті 48 рішення ЄСПЛ у справі "Пономарьов проти України" (заява № 3236/03) зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Згідно з пунктом 45 рішення ЄСПЛ у справі "Pеrez de Rada Cavanilles v. Spain" (заява № 28090/95) процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.
Відповідно до ч. 3, 4 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
В силу приписів ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.
Водночас згідно з вимогами п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд залишає позовну заяву без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.
З огляду на викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу, виходячи з основного розміру 63 % відповідних сум грошового забезпечення за період з 01.01.2008 по 12.02.2024 належить залишити без розгляду.
Таким чином, враховуючи висновки, викладені в мотивувальній частині цієї постанови, рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11.11.2025 підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 про перерахунок пенсії за період з 13.02.2024, обравши правильний спосіб захисту прав позивача, незалежно від того формулювання позовних вимог, яке наведене у позовній заяві. В решті позовні вимоги залишаються без розгляду. Відповідно, апеляційна скарга задовольняється частково.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відтак, витрати суб`єкта владних повноважень у виді судового збору за подання апеляційної скарги не можуть бути компенсовані за рахунок позивача.
У свою чергу, з матеріалів справи слідує, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до п.10 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 319, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області задовольнити частково.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2025 року у справі № 460/8988/24 скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо зменшення основного розміру пенсії ОСОБА_1 з 63 відсотків до 58 відсотків відповідних сум грошового забезпечення при її перерахунку.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії за вислугу років з 13.02.2024 шляхом обчислення її основного розміру із застосуванням 63 відсотків відповідних сум грошового забезпечення, з урахуванням виплачених сум.
Решту позовних вимог - залишити без розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	Т. М. Димарчук 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	О. Б. Заверуха