ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 червня 2026 року 
м. Київ

справа № 320/9976/25
адміністративне провадження № К/990/11851/26 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючої судді Блажівської Н.Є.,
суддів: Білоуса О.В., Желтобрюх І.Л.,
за участі:
секретаря судових засідань: Бенчук О.О., 
представника Позивача: Базі Я.О.,
представників Відповідача: Літвінової Л.А., Норця В.М.,
розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «БЕЙКЕР ХЬЮЗ УКРАЇНА» 
на рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2025 року (суддя Кочанова П.В.)
та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2026 року (судді: Карпушова О.В., Епель О.В., Файдюк В.В.)
у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БЕЙКЕР ХЬЮЗ УКРАЇНА» 
до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,
УСТАНОВИВ:
1. ІСТОРІЯ СПРАВИ
1.1. Короткий зміст позовних вимог
Товариство з обмеженою відповідальністю «БЕЙКЕР ХЬЮЗ УКРАЇНА» (далі - ТОВ «БЕЙКЕР ХЬЮЗ УКРАЇНА», Позивач) звернулось до суду з позовом до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (далі також - ЦМУ ДПС, Відповідач), у якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення:
- від 11 лютого 2025 року №181/ж10/31-00-07-03-02-25, яким до Позивача застосовано штрафну (фінансову) санкцію (штраф) у розмірі 14 200,00 грн;
- від 14 листопада 2024 року №2284/ж10/31-00-07-03-02-20, яким до Позивача застосовано пеню у розмірі 34 772 431,71 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у Відповідача були відсутні правові підстави для проведення перевірки на підставі 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України (далі - ПК України), оскільки відсутні докази щодо направлення запитів на адресу місцезнаходження ТОВ «БЕЙКЕР ХЬЮЗ УКРАЇНА».
Також Позивач покликався на необґрунтованість висновків Відповідача щодо порушення ТОВ «БЕЙКЕР ХЬЮЗ УКРАЇНА» строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності оскільки: Відповідачем було неправильно визначено останній день строку граничного розрахунку за операціями з експорту; не враховано здійснення ТОВ «БЕЙКЕР ХЬЮЗ УКРАЇНА» часткової оплати за товар та факт того, що на момент перевірки борг за оплату товару, що був експортований на підставі вантажно-митної декларації (далі - ВМД) № 828164 від 4 лютого 2022 року, становив 400 000,00 грн.
1.2. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з наступного: 
- в ході судового розгляду не було встановлено обставин порушення Відповідачем порядку призначення та проведення перевірки, у той час, як доводи Позивача про неотримання ним поштової кореспонденції та порушення Відповідачем вимог законодавства під час її направлення платнику податків є необґрунтованими та безпідставними;
- запити до ТОВ «БЕЙКЕР ХЬЮЗ УКРАЇНА» від 29 січня 2024 року №1454/6/31-00-07-03-02-06 та від 18 квітня 2024 року № 5367/6/31-00- 07-03-02-06 вважаються врученими Позивачу у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення, водночас Позивачем документів на виконання вимог зазначених запитів подано не було;
- Відповідачем визначення граничного строку розрахунків за операціями з експорту здійснено відповідно до вимог чинного законодавства України;
- Позивач не надав належних та допустимих доказів на спростування встановленого під час перевірки факту порушення ним граничних строків розрахунків, встановлених Національним Банком України (далі - НБУ) за окремими операціями з експорту товарів за зовнішньоекономічним контрактом від 2 вересня 2019 року № ЕР-2530-2020/2019. Також Позивачем ані під час перевірки, ані під час розгляду справи не надавались документи, які є підставою для не нарахування пені або зупинення нарахування пені відповідно до Закону України «Про валюту та валютні операції»;
- доводи Позивача щодо не врахування в межах граничного строку валютного контролю часткової оплати за товар, який експортований за митною декларацією №828164 від 4 лютого 2022 року, є неприйнятними оскільки такі кошти були зараховані в порядку черговості з першочерговим погашенням заборгованості за поставлений раніше товар згідно з Додатком №1-ЕК до акту перевірки;
- у суду відсутня можливість визначити призначення платежу та з`ясувати послідовність платежів за контрактом, оскільки наявні в матеріалах справи довідки АТ «Сітібанк» від 19 вересня 2024 року № 240784/0401-1, документи міжнародної платіжної системи SWIFT, банківські виписки про рух валютних коштів та проведені розрахунки за зовнішньоекономічним контрактом ЕР-2530- 2020/2019 від 2 вересня 2019 року, картки рахунків 312 "Поточні рахунки в іноземній валюті" та 362 "Розрахунки з іноземними покупцями" не дозволяють чітко ідентифікувати та встановити платежі й їх призначення, у той час, як банківські виписки про рух коштів на рахунку в іноземній валюті, що деталізували б належним чином платежі від компанії нерезидента Позивачем суду не надано;
- в наданих Позивачем платіжних дорученнях SWIFT в полі 70 не вказано номер договору, на виконання умов якого нерезидентом були перераховані кошти, а посилання Позивача на зазначення номерів внутрішньогрупових інвойсів до комерційного інвойсу є недостатнім доказом на підтвердження оплати за товар безпосередньо за зовнішньоекономічним контрактом ЕР-2530- 2020/2019 від 2 вересня 2019 року.
Шостий апеляційний адміністративний суд, переглянувши справу, постановою від 11 лютого 2026 року залишив апеляційну скаргу контролюючого органу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
У постанові апеляційний суд погодився з тими висновками, що cформував суд першої інстанції.
2. ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
2.1. Доводи Позивача (особи, яка подала касаційну скаргу)
Позивач наполягає, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині щодо податкового повідомлення-рішення від 14 листопада 2024 року №2284/ж10/31-00-07-03-02-20 ухвалені з порушенням норм матеріального права та процесуального права, а підставою касаційного оскарження визначив пункти 3 та 4 частини четвертої статті 328 КАС України. Просить судові рішення судів попередніх інстанцій скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 14 листопада 2024 №2284/ж10/31-00-07-03-02-20 та ухвалити нове рішення, яким позов в зазначеній частині задовольнити.
Вказує на відсутність висновку Верховного Суду з питання правомірності врахування податковими органами валютної виручки за експортними операціями в порядку черговості її надходження з першочерговим погашенням заборгованості за раніше поставлений товар, без урахування призначення платежу, зазначеного в документах, та пов`язаності з конкретною поставкою товару. При цьому вказує, що відсутність висновку Верховного Суду щодо допустимості такого хронологічного зарахування платежів без врахування їх цільового призначення в подібних правовідносинах є проблемою, яка потребує вирішення для забезпечення єдності судової практики.
Стверджує, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано норми матеріального права, зокрема, пункту 5 розділу II та пункту 16 розділу IV Інструкції про порядок валютного нагляду банків за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів, що затвердженої Постановою Правління НБУ №7 від 2 січня 2019 року (далі - Інструкція №7) та безпідставно підтримано хибний підхід Відповідача щодо зарахування валютної виручки за експортною операцією в хронологічному порядку з ігноруванням призначень платежів, що вказані в документах на кожну таку операцію, що прямо суперечить принципам валютного контролю та не передбачено вимогами чинного законодавства.
На думку Позивача належне застосування положень пункту 5 розділу II та пункту 16 розділу IV Інструкції № 7 вимагає чіткої ідентифікації та індивідуального контролю кожної окремої валютної операції відповідно до її призначення, тобто валютний нагляд за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків за операціями з експорту товарів має здійснюватися за кожним фактом здійснення поставки товару, а у випадку імпорту - окремо за кожним фактом здійснення платежу. Ключовим, як про те зазначає Позивач, є не просто факт надходження коштів, а їх безпосередня прив`язка до конкретної зовнішньоекономічної операції, що підтверджується первинними та іншими супровідними документами. А отже, при проведенні перевірки з питань дотримання встановлених граничних строків надходження валютної виручки за експортними операціями, Відповідач був зобов`язаний проаналізувати (перевірити) кожну окрему експортну операцію на предмет надходження оплати по ній та робити висновок про порушення чи відсутність порушення встановлених граничних строків щодо кожної окремої операції.
Позивач наголошує, що чинне законодавство не передбачає та не дозволяє зарахування оплати від нерезидента в порядку черговості виникнення заборгованості за експортований товар, якщо первинними та іншими супровідними документами чітко визначено інше цільове призначення платежу. Відтак, на думку Позивача, платежі від нерезидента в іноземній валюті повинні зараховуватись виключно за їх цільовим призначенням, яке чітко зазначене у первинних та/або інших супровідних документах для кожної такої операції. Будь-яке відхилення від цього принципу, особливо шляхом хронологічного перерозподілу платежів податковим органом, є неправомірним.
Вказує, що судами першої та апеляційної інстанцій не здійснено всебічного, повного та об`єктивного дослідження доказів, зібраних у справі, а саме карток рахунків 312 «Поточні рахунки в іноземній валюті» та 362 «Розрахунки з іноземними покупцями», витягів про зарахування коштів, довідки АТ «Сітібанк» та даних системи SWIFT, які однозначно та беззаперечно підтверджують оплату 22 лютого 2022 року на рахунок Позивача сум 22 481,80 дол. США та 190 605,26 дол. США (в загальному 213 087,06 дол. США) саме за конкретною поставкою товару, яка була здійснена за митною декларацією №828164 від 4 лютого 2022 року, а саме, як оплату внутрішньогрупових інвойсів №№912469048, 912469049, 912469050 та 912469051, які містять посилання на комерційний інвойс №3822996 від 26 січня 2021 року.
Звертає увагу на те, що на підтвердження отримання оплати за МД №828164 від 4 лютого 2022 року (далі також - ВМД №828164) також надав Витяг про зарахування коштів за лютий 2022 року, який в графі «Extra information/Додаткова інформація» містить перелік внутрішньогрупових інвойсів до комерційного інвойсу №3822996 від 26 січня 2021 року, що вказаний у МД №828164 від 4 лютого 2022 року.
Стверджує, що висновок судів першої та апеляційної інстанції щодо нібито неможливості чітко ідентифікувати та встановити платежі та їх призначення повністю спростовується документами, що містяться в матеріалах цієї справи та були надані Позивачем.
Покликається на те, що оскільки на момент перевірки борг за оплату за товар отриманий за ВМД №828164 від 4 лютого 2022 року, становив лише 5,310.78 доларів США, що є еквівалентом 150 136,28 грн за курсом станом на дату складання ВМД, то пеня за порушення граничних строків розрахунків взагалі не підлягала нарахуванню Відповідачем відповідно до правил пункту 22 розділу ІІ Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті, затвердженого постановою Правління НБУ від 2 січня 2019 року №5 (далі - Положення № 5), статті 20 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», офіційних роз`яснень Державної податкової служби України 
2.2. Доводи Відповідача (особи, яка подала відзив на касаційну скаргу)
Відповідач вважає, що рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду прийняті відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права, є законними та обґрунтованими, а тому їх слід залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.
Вказує, що за результатами документальної перевірки встановлено порушення граничних строків розрахунків, встановлених НБУ, за окремими операціями з експорту товарів за зовнішньоекономічним контрактом від 2 вересня 2019 року № ЕР-2530-2020/2019, а саме, неотримання оплати від підприємства «Бейкер Хьюз Дойчланд ГмбХ» (Німеччина). При цьому зазначає, що згідно з даними бухгалтерського обліку станом на 30 вересня 2024 року по рахунку 362 Позивача рахується дебіторська заборгованість з вказаним експортним контрактом у розмірі 2 092 351,83 доларів США, яка складається за наступних сум: 14 624,79 доларів США (еквів. 413 444,27 грн.) та 211 415,05 доларів США (еквів. 7 437 418,04 грн) з терміном погашення- 3 лютого 2023 року, 182 907,46 доларів США (еквів. 6 688 669,74грн)- 25 липня 2023 року, 442 443,62 доларів США (еквів. 16 179 543,75 грн) - 12 вересня 2023 року, 260 267,3 доларів США (еквів. 9 517 610,79 грн) - 13 лютого 2024 року, 356 448,66 доларів США (еквів. 13 646 530,01 грн) - 17 серпня 2024 року.
Зазначає, що здійснена підприємством «Бейкер Хьюз Дойчланд ГмбХ» (Німеччина) часткова оплата в розмірі 213 087,06 доларів США була врахована у порядку черговості з першочерговим погашенням заборгованості за поставлений раніше товар (згідно з Додатком №1-ЕК до акту перевірки).
Покликається на те, що хоча Позивачем в якості доказів до матеріалів справи подано довідку АТ «Сітібанк» від 19 вересня 2024 року № 240784/0401-1, проте до справи Позивачем не надано первинні платіжні документи - докази щодо зарахування коштів від компанії - нерезидента, що, в свою чергу, позбавляє можливості визначити призначення платежу та з`ясувати послідовність платежів за контрактом.
Наголошує, що в наданих Позивачем платіжних дорученнях SWIFT в полі 70 не вказано номер договору, на виконання умов якого нерезидентом були перераховані кошти, а посилання Позивача на зазначення номерів внутрішньогрупових інвойсів до комерційного інвойсу є недостатнім доказом на підтвердження отримання оплати за товар безпосередньо за відповідний зовнішньоекономічний контракт ЕР-2530- 2020/2019 від 2 вересня 2019 року.
3. ВСТАНОВЛЕНІ СУДАМИ ПОПЕРЕДНІХ ІНСТАНЦІЙ ОБСТАВИНИ У СПРАВІ 
ЦМУ ДПС проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «БЕЙКЕР ХЬЮЗ УКРАЇНА» з питань дотримання вимог валютного законодавства при здійсненні розрахунків за операціями з експорту товарів за зовнішньоекономічним контрактом від 2 вересня 2019 року № ЕР-2530-2020/2019 за період діяльності з 2 вересня 2019 року по 30 серпня 2024 року.
За результатами перевірки складено акт від 2 жовтня 2024 року № 2273/Ж5/31-00-07-03-02-15/36632373, яким встановлено порушення:
- частини другої статті 13 Закону України «Про валюту і валютні операції», а саме: порушення граничних строків розрахунків, встановлених НБУ, за окремими операціями з експорту товарів за зовнішньоекономічним контрактом від 2 вересня 2019 року № ЕР-2530-2020/2019;
- підпункту 73.3.3 пункту 73.3 статті 73 ПК України, а саме: неподання ТОВ «БЕЙКЕР ХЬЮЗ УКРАЇНА» інформації та її документального підтвердження на чотири запити контролюючого органу.
На підставі висновків акта перевірки та результатів розгляду заперечень на акт перевірки прийнято податкові повідомлення-рішення від 14 листопада 2024 року:
- №2284/ж10/31-00-07-03-02-20, яким нараховано пеню за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності у сумі 34 772 431,71 грн;
- № 2285/ж10/31-00-07-03-02-20, яким нараховано штрафні санкції у сумі 28 400,00 грн за неподання інформації та її документального підтвердження на запити контролюючого органу.
Рішенням Державної податкової служби України від 31 січня 2025 року №2917/6/99-00-06-01-03-06 про результати розгляду скарги, скаргу ТОВ «БЕЙКЕР ХЬЮЗ УКРАЇНА» задоволено частково: скасовано податкове повідомлення-рішення від 14 листопада 2024 року № 2285/ж10/31-00-07-03-02-20 у частині застосування штрафних санкцій у сумі 14 200,00 грн, а в іншій частині зазначене податкове повідомлення-рішення та податкове повідомлення-рішення від 14 листопада 2024 року № 2284/ж10/31-00-07-03-02-20 залишено без змін.
На виконання рішення Державної податкової служби України від 31 січня 2025 року №2917/6/99-00-06-01-03-06 прийнято податкове повідомлення-рішення від 11 лютого 2025 року №181/ж10/31-00-07- 03-02-25, яким застосовано штрафні санкції у сумі 14 200,00 грн.
4. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
4.1. Оцінка доводів учасників справи й висновків суду апеляційної інстанції.
Верховний Суд, заслухавши представників Позивача та Відповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, й на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши правильність застосування норм матеріального і процесуального права, виходить з такого.
Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Позивачем рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції оскаржено в касаційному порядку лише в частині податкового повідомлення - рішення від 14 листопада 2024 року №2284/ж10/31-00-07-03-02-20.
Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій лише в частині висновку щодо правомірності зарахування коштів, які надійшли як оплата за товар поставлений за зовнішньоекономічним контрактом від 2 вересня 2019 року № ЕР-2530-2020/2019 товар в порядку черговості з першочерговим погашенням заборгованості за поставлений раніше товар.
Підстав касаційного оскарження та доводів в частині решти висновків судів попередніх інстанцій Позивачем в касаційній скарзі викладено не було.
Відтак, судові рішення судів попередні інстанцій підлягають перегляду лише в частині висновків щодо правомірності зарахування Відповідачем коштів, які надійшли як оплата за товар поставлений за зовнішньоекономічним контрактом від 2 вересня 2019 року № ЕР-2530-2020/2019 товар в порядку черговості з першочерговим погашенням заборгованості за поставлений раніше товар.
Частинами першою, другою та третьою статті 11 Закону України «Про валюту і валютні операції» передбачено, що валютний нагляд в Україні здійснюється органами валютного нагляду та агентами валютного нагляду.
Валютний нагляд здійснюється органами валютного нагляду та агентами валютного нагляду з метою встановлення відповідності здійснюваних валютних операцій валютному законодавству з урахуванням ризик-орієнтованого підходу.
Валютний нагляд відповідно до частини другої цієї статті здійснюється органами валютного нагляду та агентами валютного нагляду без втручання у відповідні валютні операції та діяльність суб`єктів таких операцій, крім випадків запобігання агентами валютного нагляду проведенню валютних операцій, що не відповідають вимогам валютного законодавства.
При цьому, частиною четвретою статті 11 Закону України «Про валюту і валютні операції» визначено, що органами валютного нагляду відповідно до цього Закону є Національний банк України та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику.
Органи валютного нагляду в межах своєї компетенції здійснюють нагляд за дотриманням резидентами та нерезидентами валютного законодавства.
Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 13 Закону України «Про валюту і валютні операції» Національний банк України має право встановлювати граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів. Національний банк України має право встановлювати винятки та (або) особливості запровадження цього заходу захисту для окремих товарів та (або) галузей економіки за поданням Кабінету Міністрів України.
Граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів не застосовуються щодо розрахунків, пов`язаних з договорами про участь у розподілі пропускної спроможності, а також щодо грошового забезпечення (кредитних лімітів) з метою участі в аукціонах з розподілу пропускної спроможності міждержавних перетинів.
Національний банк України має право встановлювати мінімальні граничні суми операцій з експорту та імпорту товарів, на які поширюються встановлені відповідно до цього Закону граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.
Відповідно частини другої статті 44 Закону України «Про Національний банк України» до компетенції Національного банку у сфері валютного регулювання та нагляду належать з поміж іншого видання нормативно-правових актів щодо ведення валютних операцій та запровадження заходів захисту відповідно до Закону України «Про валюту і валютні операції».
Частиною другою статті 56 вказаного Закону встановлено, що Національний банк видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов`язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, юридичних та для фізичних осіб.
Частиною другою статті 13 Закону України «Про валюту і валютні операції» передбачено, що у разі встановлення Національним банком України граничного строку розрахунків за операціями резидентів з експорту товарів грошові кошти підлягають зарахуванню на рахунки резидентів у банках України у строки, зазначені в договорах, але не пізніше строку та в обсязі, встановлених Національним банком України.
Строк виплати заборгованості обчислюється з дня митного оформлення продукції, що експортується, а в разі експорту робіт, послуг, прав інтелектуальної власності та (або) інших немайнових прав - з дня оформлення у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді) акта, рахунка (інвойсу) або іншого документа, що засвідчує їх надання.
Згідно з абзацами 1-3 частини 4 статті 13 Закону України «Про валюту і валютні операції» за окремими операціями з експорту та імпорту товарів граничні строки розрахунків, встановлені Національним банком України, можуть бути подовжені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері економічного розвитку, шляхом видачі висновку. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері економічного розвитку, приймає рішення про видачу чи відмову у видачі зазначеного висновку протягом десяти робочих днів з дня отримання відповідної заяви.
Інформація про виданий висновок оприлюднюється на офіційному веб-сайті цього органу не пізніше наступного робочого дня після видачі висновку.
Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері економічного розвитку, протягом п`яти робочих днів з дня видачі висновку, зазначеного в абзаці першому цієї частини, інформує Національний банк України та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, про видачу такого висновку.
За приписами частини п`ятої статті 13 Закону України «Про валюту і валютні операції» порушення резидентами строку розрахунків, встановленого згідно із цією статтею, тягне за собою нарахування пені за кожний день прострочення в розмірі 0,3 відсотка суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару) у національній валюті (у разі здійснення розрахунків за зовнішньоекономічним договором (контрактом) у національній валюті) або в іноземній валюті, перерахованій у національну валюту за курсом Національного банку України, встановленим на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару).
Частиною восьмою статті 13 Закону України «Про валюту і валютні операції» встанволено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, за результатами перевірки стягує у встановленому законом порядку з резидентів пеню, передбачену частиною 5 цієї статті.
Відповідно до пункту 21 розділу II Положення №5 граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів становлять 365 календарних днів.
Граничні строки розрахунків, зазначені в пункті 21 розділу II Положення №5, не поширюються на операцію з експорту, імпорту товарів (уключаючи незавершені розрахунки за операцією), сума якої (в еквіваленті за офіційним курсом гривні до іноземних валют, установленим Національним банком на дату здійснення операції) є меншою, ніж розмір, передбачений статтею 20 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», крім дроблення операцій з експорту товарів або дроблення валютних операцій (підпункт 1 пункту 22 розділу II Положення).
Водночас, відповідно до пункту 21 постанови Правління Національного банку України від 24.02.2022 № 18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» (далі - Постанова № 18) протягом дії воєнного стану інші нормативно-правові акти НБУ діють у частині, що не суперечать цій постанові.
Згідно з пунктом 142 Постанови № 18 граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів становлять 180 календарних днів та застосовуються до операцій, здійснених з 5 квітня 2022 року.
Відповідно до пункту 143 Постанови № 18 граничні строки розрахунків, зазначені в пункті 142 цієї постанови:
1) не поширюються на операцію з експорту, імпорту товарів (уключаючи незавершені розрахунки за операцією), сума якої (в еквіваленті за офіційним курсом гривні до іноземних валют, установленим НБУ на дату здійснення операції) є меншою, ніж розмір, передбачений статтею 20 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» (далі - незначна сума), крім дроблення операцій з експорту товарів або дроблення валютних операцій; 2) застосовуються з урахуванням установлених НБУ за поданням Кабінету Міністрів України відповідно до абзацу другого частини першої статті 13 Закону № 2473 винятків та (або) особливостей для окремих товарів та (або) галузей економіки.
Відповідно до пункту 144 Постанови № 18 розрахунки за операціями резидентів з експорту та імпорту товарів здійснюються не пізніше строку, визначеного в пункті 142 цієї постанови, з урахуванням вимог пункту 143 цієї постанови в повному обсязі, з урахуванням вимог пункту 14 цієї постанови стосовно операцій з експорту, імпорту товарів у незначній сумі (уключаючи незавершені розрахунки за операцією). Грошові кошти від нерезидента за операціями резидента з експорту товарів підлягають зарахуванню на рахунок резидента в банку в Україні.
В силу приписів частини першої статті 20 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» незначна сума дорівнює 400 000,00 гривень.
Відповідно до пункту 5 Інструкції №7 банк згідно з вимогами цієї Інструкції здійснює валютний нагляд за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів резидента, які передбачають розрахунки в грошовій формі (уключаючи розрахунки резидента з нерезидентом на території України), що здійснюються через цей банк.
Згідно з підпунктом 1 пункту 6 розділу ІІ Інструкції №7 банк згідно з цією Інструкцією здійснює валютний нагляд за дотриманням резидентом граничних строків розрахунків за операцією резидента з експорту товарів, якщо на дату митного оформлення продукції або виконання резидентом робіт, надання послуг, експорту прав інтелектуальної власності, інших немайнових прав, призначених для продажу (оплатної передачі), розрахунки за такою операцією не завершені (кошти від продажу нерезиденту товару на поточний рахунок резидента не надійшли або надійшли не в повному обсязі) або в банку немає інформації про завершення розрахунків за такою операцією.
Згідно з підпунктами 1, 2 пункту 9 розділу III Інструкції №7 банк завершує здійснення валютного нагляду за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків: якщо сума незавершених розрахунків за операцією з експорту, імпорту товарів не перевищує незначної суми. У разі здійснення розрахунків за експорт, імпорт товарів в іноземній валюті сума незавершених розрахунків за операцією з експорту, імпорту товарів визначається за офіційним курсом гривні до іноземних валют, установленим Національним банком на дату останньої події за відповідною операцією (остання дата платежу/надходження грошових коштів, дата поставки товару, дата зарахування зустрічних однорідних вимог); у разі експорту товару - після зарахування на поточний рахунок резидента в банку грошових коштів, що надійшли від нерезидента за товар (уключаючи кошти, переказані резидентом із власного рахунку, відкритого за кордоном, якщо розрахунки за експорт товару здійснювалися через рахунок резидента, відкритий за кордоном, та резидентом подано документи іноземного банку, які підтверджують зарахування коштів від нерезидента за товар), або від банку (резидента або нерезидента) за документарним акредитивом, відкритим на користь резидента за операцією з експорту товару, або в порядку, визначеному пунктом 16-2 розділу IV цієї Інструкції;
Відповідно до пункту 14 розділу IV Інструкції №7 банки здійснюють валютний нагляд за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків на підставі оригіналів відповідних документів (включаючи електронні документи) або копій в електронній/паперовій формі з оригіналів документів на паперових носіях інформації.
Банки для здійснення валютного нагляду за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків мають право в разі переказу резидентом коштів на користь нерезидента, надходження від нерезидента коштів на користь резидента або якщо резидент зазначений у реєстрі вивізних МД, вимагати від останнього (залежно від виду операції) оригінали або копії договору з нерезидентом, актів, рахунків (інвойсів) або інших документів, що підтверджують здійснення експорту (імпорту) товарів та інших документів, необхідних банку для здійснення валютного нагляду за своєчасністю розрахунків за експорт, імпорт товарів його клієнтів.
Банк самостійно приймає рішення про необхідність подання резидентами документів, пов`язаних зі здійсненням операції з експорту, імпорту товарів, а також перелік таких документів за відповідною операцією з експорту/імпорту товару, для здійснення валютного нагляду за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків.
Пунктом 15 розділу IV Інструкції №7 встановлено, що банк вимагає письмове пояснення від резидента або нерезидента-контрагента, якщо в платіжній інструкції банку-нерезидента немає (або неправильно зазначені номер та/або дата) посилання на договір, контракт, угоду, інший документ, що застосовується в міжнародній практиці та може вважатися договором.
Згідно з пунктом 16 розділу IV Інструкції №7 банк здійснює валютний нагляд за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків за операцією з експорту товарів за кожним фактом здійснення поставки товару, а за операцією з імпорту товарів - окремо за кожним фактом здійснення платежу, якщо договір передбачає поставку товару, здійснення платежу в кілька етапів.
Абзацом 18 пунктом 2.1 глави ІІ Положення про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 28 липня 2008 року № 216 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 1 жовтня 2008 року за № 910/15601 (в редакції чинній до 25 лютого 2022 року) (далі - Положення № 216) встановлено, що платник для здійснення операції з переказу коштів в іноземній валюті або банківських металів з рахунку подає до банку платіжне доручення в іноземній валюті або банківських металах за довільною формою, яке обов`язково має містити такі реквізити: призначення платежу (заповнюється відповідно до вимог пункту 2.2 цієї глави);
Пунктом 2.2 глави ІІ Положення № 216 (в редакції чинній до 25 лютого 2022 року) встановлено, що платник заповнює реквізит "Призначення платежу" в іноземній валюті або банківських металах таким чином, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування бенефіціару коштів в іноземній валюті або банківських металів.
Згідно з підпунктом 4.3 розділу Положення № 216 (в редакції чинній до 25 лютого 2022 року) банк бенефіціара в разі отримання повідомлення про переказ коштів в іноземній валюті на користь юридичної особи або підприємця, у якому не заповнено графу "Призначення платежу" (немає посилання на договір або документ, на виконання якого від нерезидента-платника надійшли кошти в іноземній валюті) або в ній зазначена помилкова інформація, звертається до банку, що обслуговує платника, та/або до бенефіціара для з`ясування цього реквізиту в порядку, визначеному нормативно-правовими актами Національного банку.
Відповідно до підпункту 10 пункту 14 Положення № 216 платіжна інструкція в іноземній валюті або банківських металах, оформлена ініціатором в електронній або паперовій формі, повинна містити такі обов`язкові реквізити - призначення платежу.
Пунктом 15 Положення № 216 визначено, що платник заповнює реквізит "Призначення платежу" платіжної інструкції в іноземній валюті або банківських металах таким чином, щоб надавати повну інформацію про платіжну операцію та документи, на підставі яких вона здійснюється. Повноту інформації забезпечує платник з урахуванням вимог законодавства України.
Згідно з підпунктом 1 пункту 30 Положення № 216 банк зараховує суму платіжної операції на рахунки банку, розрахункові рахунки небанківських надавачів платіжних послуг та рахунки отримувачів на підставі отриманих SWIFT-повідомлень (далі - повідомлення), у яких обов`язково зазначені для отримувачів - юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (далі - підприємець) - унікальний ідентифікатор отримувача або найменування/прізвище та власне ім`я та номер рахунку отримувача і призначення платежу;
Відповідно до пункту 32 Положення № 216 банк отримувача в разі отримання повідомлення про перерахування коштів в іноземній валюті на користь юридичної особи або фізичної особи-підприємця, у якому не заповнено реквізит "Призначення платежу" (немає посилання на договір або документ, на виконання якого від нерезидента-платника надійшли кошти в іноземній валюті) або в ній зазначена помилкова інформація, не пізніше наступного робочого дня після отримання такого повідомлення звертається до банку, що обслуговує платника, та/або до отримувача для з`ясування цього реквізиту в порядку, визначеному внутрішніми документами банку.
Банк зараховує кошти в іноземній валюті на рахунок отримувача після з`ясування ним відсутніх/неточних даних реквізиту "Призначення платежу" у повідомленні в порядку та в строки, визначені внутрішніми документами банку.
Небанківський надавач платіжних послуг отримувача в разі отримання повідомлення про переказ коштів в іноземній валюті на користь отримувача юридичної особи або фізичної особи-підприємця, у якому не заповнено реквізит "Призначення платежу" (немає посилання на договір або документ, на виконання якого від нерезидента-платника надійшли кошти в іноземній валюті) або в ній зазначена помилкова інформація, звертається до банку, що його обслуговує, та/або до отримувача для з`ясування цього реквізиту в порядку, визначеному внутрішніми документами небанківського надавача платіжних послуг отримувача.
В постанові від 7 листопада 2024 року у справі № 380/9564/23 Верховний Суд зазначив, що у сфері правовідносин з валютного нагляду за зовнішньоекономічними операціями органами валютного нагляду - Національним банком України, на який покладено забезпечення єдиної державної політики у сфері валютних операцій та вільного здійснення валютних операцій на території України, делеговано (уповноважено) банкам повноваження зі здійснення нагляду за дотриманням резидентами встановлених Національним банком України граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.
Також в зазначеній постанові Верховний Суд вказав, що згідно з положеннями та вимогами Закону України «Про валюту та валютні операції», а також Інструкції № 7 банками здійснюється лише функція щодо збору відповідної інформації, та у випадках, передбачених діючим законодавством, здійснюється інформування Національного банку України про валютні операції клієнтів.
Положеннями пункту 5 розділу II та пункту 16 розділу IV Інструкція №7 врегульовано порядок здійснення саме банками делегованих повноважень з нагляду за дотриманням резидентами встановлених Національним банком України граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.
Також положеннями пункту 16 розділу IV Інструкція №7 встановлено, що банк здійснює валютний нагляд за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків за операцією з експорту товарів за кожним фактом здійснення поставки товару.
Водночас положеннями пункту 14 розділу IV Інструкції №7 передбачено, що відповідний нагляд здійснюється на підставі оригіналів відповідних документів (включаючи електронні документи) або копій в електронній/паперовій формі з оригіналів документів на паперових носіях інформації. При цьому положеннями пункту 15 передбачено, що якщо в платіжній інструкції банку-нерезидента немає (або неправильно зазначені номер та/або дата) посилання на договір, контракт, угоду, інший документ, що застосовується в міжнародній практиці та може вважатися договором банк вимагає письмове пояснення від резидента або нерезидента-контрагента.
При цьому вимогами Положення № 216 передбачено, що платіжна інструкція в іноземній валюті повинна містити такий обов`язковий реквізит, як призначення платежу, який має бути заповнений таким чином щоб надавати повну інформацію про платіжну операцію та документи, на підставі яких вона здійснюється. 
Суди першої та апеляційної інстанцій визнали неприйнятними доводи Позивача щодо не врахування в межах граничного строку валютного контролю часткової оплати на користь товариства коштів за товар, який експортований за митною декларацією №828164, встановивши, що такі кошти були зараховані в порядку черговості з першочерговим погашенням заборгованості за поставлений раніше товар згідно з Додатком №1-ЕК до акту перевірки.
При цьому висновок судів попередніх інстанцій щодо правомірності зарахування Відповідачем сплачених Позивачу коштів за контрактом № ЕР-2530-2020/2019 від 2 вересня 2019 року ґрунтується на тому, що з наданих Позивачем документів неможливо чітко ідентифікувати та встановити платежі та їх призначення, а відповідно це не дає можливості суду визначити призначення платежу та з`ясувати послідовність платежів за вказаним контрактом. 
Також суди в основу своїх висновків поклали те, що Позивачем не надано банківські виписки про рух коштів на рахунку в іноземній валюті, що деталізували б належним чином платежі від компанії нерезидента.
Відтак висновки судів попередніх інстанцій щодо правомірності зарахування Відповідачем платежів в порядку черговості з огляду на неможливість ідентифікації платежів, здійснених за контрактом № ЕР-2530-2020/2019 від 2 вересня 2019 року, ґрунтуються виключно на аналізі документів наданих Позивачем та факті ненадання останнім банківських виписок про рух коштів на рахунку в іноземній валюті, що деталізували б належним чином платежі від компанії нерезидента, що, в свою чергу, за висновками судів попередніх інстанцій, позбавило їх можливості визначити призначення платежу та з`ясувати послідовність платежів за контрактом.
Відповідно до акту від 2 жовтня 2024 року № 2273/Ж5/31-00-07-03-02-15 перевірку призначено на підставі підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 ПК України та проведено за період діяльності з 2 вересня 2019 року по 30 серпня 2024 року згідно листів ДПС України від 5 вересня 2023 року № 21760/7/99-00-07-05-02-07 щодо інформації наданої НБУ (лист від 25 серпня 2023 року № 25-008/189/ДСК); від 3 листопада 2023 року №27629/7/99-00-07-05-01-07 щодо інформації наданої НБУ (лист від 23 жовтня 2023 року № 25-0008/249/ДСК); від 4 січня 2024 року №208/7/99-00-07-05-01-07 щодо інформації наданої НБУ (лист від 26 грудня 2023 року №25-005/95512/БТ); від 2 квітня 2024 року №9520/7/99-00-07-05-02-07 щодо інформації наданої НБУ (лист від 21 березня 2024 року №25-0005/22400/БТ) щодо інформації, наданої НБУ уповноваженими банками.
Також в акті перевірки зазначено узагальнений перелік документів, які було використано при її проведенні до якого включено: установчі та реєстраційні документи, договір (контракт) № ЕР-2530-2020/2019 від 2 вересня 2019 року (з додатками та додатковими угодами), митні декларації (експорт) за період 2 вересня 2019 року - 30 серпня 2024 року, банківські виписки та платіжні документи (платіжні доручення, меморіальні ордери, документи міжнародної платіжної системи SWIFT) по вищезазначеному договору (контракту), ОСВ, картка рахунку 362 по вищезазначеному договору (контракту) за період 2 вересня 2019 року по 30 серпня 2024 року, довідку №240784/0401-1 від 19 вересня 2024 року наданий AT «Сітібанк» (МФО 300584) щодо валютних надходжень за період 2 вересня 2019 року - 30 серпня 2024 року.
Суди попередніх інстанцій, обмежившись дослідженням та надання оцінки виключено документам, наданим Позивачем до суду водночас не з`ясували: чи здійснювалось Відповідачем під час проведення перевірки з`ясування питання щодо призначення кожного з платежів, проведених за контрактом № ЕР-2530-2020/2019 від 2 вересня 2019 року та на підставі яких документів; виходячи з встановлення яких обставин Відповідач дійшов висновку про необхідність здійснення зарахуванням платежів, проведених за контрактом № ЕР-2530-2020/2019 від 2 вересня 2019 року, за поставки товарів в порядку черговості їх надходження.
Також суди з метою з`ясування питання щодо можливості визначення призначення кожного з платежів, які були здійсненні на користь Позивача за контрактом № ЕР-2530-2020/2019 від 2 вересня 2019 року, мали з`ясувати у банку, який приводив відповідний платіж, яким чином та на підставі яких документів відповідні платежі ним проводились та у якому порядку здійснював нагляд за дотриманням Позивачем встановлених Національним банком України граничних строків розрахунків за операціями з експорту товарів.
Також судами першої та апеляційної інстанції не було витребувано та досліджено листи НБУ, якими було надано інформацію щодо Позивача, а відповідно не встановлено щодо яких саме операцій, та яку інформацію було надано, як і не встановлено чи було надано документи на підтвердження відповідної інформації.
При цьому Суд звертає увагу на те, що оскільки банкам делеговано здійснення нагляду за дотриманням резидентами встановлених Національним банком України граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів та при цьому пунктом 16 розділу IV Інструкція №7 передбачено, що відповідний нагляд здійснюється за кожним фактом здійснення поставки товару, то встановлення змісту інформації, яка була надана на виконання відповідних функцій банками, має ключове значення при перевірці дотримання платником строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
При цьому Суд звертає увагу на те, що висновок судів попередніх інстанцій щодо правомірності здійснення Відповідачем зарахування платежів проведених за контрактом № ЕР-2530-2020/2019 від 2 вересня 2019 року в порядку черговості їх надходження, який грунтується на встановленні неможливості визначення призначення платежу за кожним з платежів, був покладений в основу висновку щодо правомірності всього податкового повідомлення-рішення від 14 листопада 2024 року №2284/ж10/31-00-07-03-02-20, оскільки зарахування коштів в порядку черговості їх надходження здійснювалось за кожною з поставок товарів, щодо якої вказаним податковим повідомленням-рішенням нараховано пеню. 
За правилами статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин; 4) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 5) як розподілити між сторонами судові витрати; 6) чи є підстави допустити негайне виконання рішення; 6-1) чи є підстави для здійснення судового контролю, передбаченого частинами п`ятою, шостою статті 382 цього Кодексу; 7) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Відповідно до частин першої - четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Статтею 73 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
За приписами частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Верховний Суд, аналізуючи зазначені норми КАС України, неодноразово наголошував на тому, що застосуванню норм матеріального права передує встановлення обставин у справі, підтвердження їх відповідними доказами. Тобто, застосування судом норм матеріального права повинно вирішити спір, який виник між сторонами у конкретних правовідносинах, які мають бути визначені судами на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі.
При цьому обов`язок суду встановити дійсні обставини справи при розгляді адміністративного позову безвідносно до позиції сторін випливає з офіційного з`ясування всіх обставин справи як принципу адміністративного судочинства, закріпленого нормами статті 2 та частини четвертої статті 9 КАС України, відповідно до змісту якого суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Тобто, цей принцип зобов`язує суд до активної ролі в судовому процесі для належного встановлення обставин у справі, що розглядається.
Зазначене у сукупності свідчить про поверхневий підхід судів до вирішення спору в частині податкового повідомлення - рішення від 14 листопада 2024 року №2284/ж10/31-00-07-03-02-20. Відповідно, Верховний Суд не може визнати законними і обґрунтованими рішення судів попередніх інстанцій в частині податкового повідомлення-рішення від 14 листопада 2024 року №2284/ж10/31-00-07-03-02-20, оскільки не встановлення дійсного предмета доказування та/або ненадання правової оцінки обставинам справи, що входять до предмета доказування, свідчить про недотримання судами вимог процесуального закону щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх обставин справи, не вжиття належних та достатніх заходів для встановлення фактичних обставин справи, шляхом виявлення та витребування доказів, зокрема, з власної ініціативи.
В свою чергу, в силу приписів частини другої статті 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, тобто об`єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.
Зазначені порушення норм процесуального права унеможливлюють формулювання висновку Верховного Суду з питання застосування норм права у таких правовідносинах і ухвалення остаточного рішення у справі, тобто, реалізувати мету, з якою касаційне провадження у цій справі було відкрито відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України. 
4.2. Щодо стягнення судових витрат
Відповідно до статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд, серед іншого, вирішує, чи слід позов задовольнити або в позові відмовити, та як розподілити між сторонами судові витрати.
Питання розподілу судових витрат не є вимогою позову, яка направлена на захист порушених суб`єктом владних повноважень прав, свобод або законних інтересів позивача. Розподіл судових витрат має компенсаційний характер і, певною мірою, є відповідальністю кожної зі сторін за вчинення дій, в тому числі, процесуальних, під час розгляду справи. Вирішення цього питання є обов`язком суду, яке вирішується за результатами розгляду справи в залежності від того, яке рішення приймається судом.
Відповідно до статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
За загальним правилом розподілу судових витрат, що передбачені статтею 139 КАС України, стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, компенсуються понесені у зв`язку з розглядом справи судові витрати за рахунок іншої сторони. У разі часткового задоволення адміністративного позову судові витрати розподіляються за принципом пропорційності.
У даному випадку суд касаційної інстанції звертає увагу на те, що судове рішення про направлення справи для продовження розгляду або на новий розгляд не є рішенням, прийнятим на користь однієї із сторін у справі, оскільки передбачає повторну передачу справи до суду відповідної інстанції для нового розгляду по суті спору. У випадках передачі справи на новий розгляд або для продовження розгляду розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання касаційної скарги, здійснює адміністративний суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.
Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 19 січня 2022 року у справі №500/2632/19 при вирішенні питання щодо формування єдиної правозастосовчої практики в частині можливості здійснення при ухваленні судового рішення судом касаційної інстанції розподілу судових витрат, понесених стороною під час розгляду справи в суді касаційної інстанції, у випадку направлення справи на новий розгляд або для продовження розгляду, дійшла висновку, що судові витрати, пов`язані з розглядом відповідної касаційної скарги, підлягають розподілу за результатами нового розгляду спору та ухвалення остаточного рішення, з урахуванням загальних правил розподілу судових витрат.
Таким чином, при ухваленні судового рішення про повернення справи на новий розгляд розподіл судових витрат не здійснюється.
Зазначене також узгоджується з позицією Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладеною в ухвалах від 13 жовтня 2020 року у справі № 540/474/19, від 20 листопада 2023 року у справі №160/14306/21, від 24 січня 2024 року у справі №520/12293/2020 та інших.
Враховуючи, що суд касаційної інстанції не приймає у цій справі рішення по суті, а направляє її на новий розгляд до суду першої інстанції, у колегії суддів Верховного Суду відсутні правові підстави для здійснення розподілу судових витрат.
Аналогічна позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 07 лютого 2024 року у справі №280/8788/21.
4.3. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1-3 частини четвертої статті 328 цього Кодексу.
Згідно з частиною четвертою статті 353 КАС України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
Суд визнає, що судами попередніх інстанцій в частині позовних вимог щодо оскарження податкового повідомлення-рішення від 14 листопада 2024 року №2284/ж10/31-00-07-03-02-20 порушені норми процесуального права, які унеможливлюють встановлення фактичних обставин у справі, що мають значення для правильного вирішення справи, що відповідно до пункту 1 частини другої статті 353 КАС України є підставою для скасування судових рішень і направлення справи на новий розгляд.
У цій справі порушення допущені як судом першої інстанції, так і судом апеляційної інстанції, а тому справа в частині щодо податкового повідомлення-рішення від 14 листопада 2024 року №2284/ж10/31-00-07-03-02-20 направляється на новий розгляд до суду першої інстанції.
Під час нового розгляду справи необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з`ясувати всі фактичні обставини справи, з перевіркою їх належними та допустимими доказами та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення із наведенням відповідного правового обґрунтування в частині прийняття чи відхилення доводів учасників справи.
Керуючись статтями 3, 344 349, 353, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «БЕЙКЕР ХЬЮЗ УКРАЇНА» задовольнити частково.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2026 скасувати в частині щодо податкового повідомлення-рішення від 14 листопада 2024 року №2284/ж10/31-00-07-03-02-20 та в цій частині справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд.
В решті рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2026 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуюча суддя Н.Є. Блажівська
Судді О.В. Білоус
І.Л. Желтобрюх
Постанову в повному осязі складено 25 червня 2026 року.