ОСНОВ`ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ХАРКОВА

Справа № 646/1984/26 
№ провадження 2/646/2572/2026 

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2026 року     місто Харків

Основ`янський районний суд міста Харкова у складі
головуючої судді Іщенко О. В.,
секретар судового засідання Петренко А. О.,
учасники справи:
представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» Журавльов С. Г.,
відповідач ОСОБА_1 ,
розглянувши у порядку заочного розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Основ`янського районного суду міста Харкова відповідно до приписів частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача; заяви, клопотання учасників справи; інші процесуальні дії у справі
До Основ`янського районного суду міста Харкова надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» в особі представника Журавльова С. Г. з вимогою стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» суму заборгованості за кредитним договором № 2-089-864-2-22-Г у розмірі 113 779,36 гривень, яка складається з: заборгованості за кредитом (в тому числі простроченої) - 36 000,00 гривень, заборгованості зі сплати відсотків (в тому числі простроченої) - 34 003,36 гривень, заборгованості зі сплати комісій (в тому числі простроченої) - 43 776,00 гривень.
В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 19 січня 2022 року між Акціонерним товариством «МЕГАБАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 2-089-864-2-22-Г (з ануїтетними платежами) приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, який складається з публічної частини договору, яким є договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, розміщений у місці інформування клієнта та на сайті Акціонерного товариства «МЕГАБАНК»: www.megabank.ua та індивідуальної частини договору, якою є вказаний кредитний договір.
Акціонерне товариство «МЕГАБАНК» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало у повному обсязі, надавши йому кредит у розмірі та на умовах, погоджених у кредитному договорі.
Однак, ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором щодо повернення заборгованості та сплати відсотків, комісій за користування кредитом виконав не у повному обсязі, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 113 779,36 гривень, з яких - 36 000,00 гривень - заборгованість за кредитом (в тому числі прострочена), 34 003,36 гривень - заборгованість по сплаті відсотків (в тому числі прострочена), 43 776,00 гривень - заборгованість по сплаті комісії (в тому числі прострочена).
03 вересня 2024 року між Акціонерним товариством «МЕГАБАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «МУСТАНГ ФІНАНС» укладено договір № GL1N426240 про відступлення прав вимоги, за яким Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «МУСТАНГ ФІНАНС» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 2-089-864-2-22-Г від 19 січня 2022 року.
27 грудня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «МУСТАНГ ФІНАНС» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» укладено договір № 1/12 про відступлення прав вимоги, за яким позивач набув право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 2-089-864-2-22-Г від 19 січня 2022 року.
Позивач зазначає, що всі нарахування, що відбувались до дати отримання Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «МУСТАНГ ФІНАНС», а в подальшому Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ», права грошової вимоги, здійснювались безпосередньо Акціонерним товариством «МЕГАБАНК» станом на день відступлення права вимоги - 03.09.2024. Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «МУСТАНГ ФІНАНС», Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» не здійснювали жодних нарахувань, умови кредитного договору в односторонньому порядку не змінювали.
Ураховуючи викладене вище, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № 2-089-864-2-22-Г у розмірі 113 779,36 гривень, яка складається з: заборгованості за кредитом (у тому числі простроченої) - 36 000,00 гривень, заборгованості по сплаті відсотків (в тому числі простроченої) - 34 003,36 гривень, заборгованості по сплаті комісії (в тому числі простроченої) - 43 77600 гривень.
Окрім того, Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» просило стягнути з відповідача на свою користь судовий збір у розмірі 2 662,40 гривень та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 11 200,00 гривень.
Ухвалою Основ`янського районного суду міста Харкова відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін у відкритому судовому засіданні.
У судові засідання представник позивача не з`явився, про дату та час судового розгляду повідомлявся належним чином; засобами системи «Електронний суд» надав заяву, у якій просив розглянути справи без його участі та зазначив, що не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення у справі.
Відповідач у судові засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв/клопотань від нього до суду не надходило. Відзив на позовну заяву не надходив.
За загальним правилом частини першої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до частини четвертої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Частиною першою статті 280 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, у зв`язку із неодноразовою неявкою відповідача у судові засідання та не повідомлення ним про причини такої неявки, не подання відзиву на позовну заяву та ураховуючи згоду позивача на ухвалення заочного рішення по справі, постановив розглядати справу у порядку заочного розгляду справи за наявними у справі матеріалами.
Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову тощо) не вчинялось.

Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини
Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши їх у сукупності та взаємозв`язку, встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
19 січня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Акціонерного товариства «МЕГАБАНК» із власноручно підписаною заявою-анкетою на отримання кредиту, у якій просив надати йому кредит у сумі 37 000,00 гривень терміном користування - 36 місяців з процентною ставкою - 10,00 % річних, щомісячною комісією - 3,8 % від суми кредиту.
У той же день між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «МЕГАБАНК» було укладено кредитний договір № 2-089-864-2-22-Г (з ануїтетними платежами) приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.
Відповідно до пункту 1.1. вказаного вище договору позичальник беззастережно та безвідклично підтверджує: прийняття в повному обсязі публічної пропозиції (оферти) Акціонерного товариства «МЕГАБАНК» на укладання договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, який розміщений у місці інформування клієнта та на сайті Акціонерного товариства «МЕГАБАНК»: www.megabank.ua; згоду з умовами договору, а також положеннями усіх додатків до договору, йому зрозумілий їх зміст та він погоджується з ними та зобов`язується їх виконувати; що у зв`язку з вільним доступом до публічної частини договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб за допомогою мережі Інтернет та у відділеннях банку, відсутня необхідність у друкуванні публічної частини договору та всіх додатків до неї; укладання з банком договору, який складається з публічної частини договору, яка розміщена у місці інформування позичальника та на сайті Акціонерного товариства «МЕГАБАНК»: www.megabank.ua, а також цієї індивідуальної частини договору, підписанням якої позичальник приєднується до договору в цілому.
Згідно із розділом 2 «Умови та порядок надання кредиту», тип кредиту - кредит; кредит надається на строк - з 19 січня 2022 року до 18 січня 2025 року включно; загальний розмір кредиту - 36 000,00 гривень; процентна ставка за користування кредитом, що нараховується на суму заборгованості (фіксована), % річних - 10,00; розмір комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості, в % від суми кредиту, сплачується щомісячно - 3,80; процентна ставка за користування кредитом понад строк, вказаний в пункті 2.2. договору, % річних - 90; процентна ставка за користування кредитом у разі наявності простроченої заборгованості за договором, % річних, нараховується на суму простроченої заборгованості, починаючи з першого дня прострочення боргу - 90.
Окрім того, 19 січня 2022 року ОСОБА_1 підписав паспорт споживчого кредиту, згідно із яким основними умовами кредитування з урахуванням побажань споживача є: тип кредиту - кредит; сума/ліміт кредиту - 36 000,00 гривень; строк кредитування - 36 місяців.
У якості інформації щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача зазначено таке: процентна ставка, відсотків річних - 10,00 %; тип процентної ставки - фіксована; комісійна винагорода за обслуговування кредитної заборгованості - 3,80 % від суми кредиту.
Інформація, наведена у паспорті споживчого кредиту, зберігає чинність та є актуальною до 22 січня 2022 року.
Судом встановлено, що кредитний договір № 2-089-864-2-22-Г (з ануїтетними платежами) приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, а також паспорт споживчого кредиту підписані 19 січня 2022 року ОСОБА_1 власноручно.
На підтвердження факту надання відповідачу кредитних коштів у розмірі 36 000,00 гривень позивачем надано заяву на видачу готівки № TR.3330055.4371.46 від 19 січня 2022 року, яка містить підпис відповідача про отримання зазначених коштів, а також виписки по особовому рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в Акціонерному товаристві «МЕГАБАНК» на ім`я відповідача, за період з 19.01.2022 по 03.09.2024.

Згідно із довідкою-розрахунком, складеною Акціонерним товариством «МЕГАБАНК», ОСОБА_1 станом на 03 вересня 2024 року мав заборгованість за кредитним договором № 2-089-864-2-22-Г від 19 січня 2022 року у розмірі 113 779,36 гривень, з яких: заборгованість за основним боргом - 36 000,00 гривень, заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками - 34 003,60 гривень, заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями.

03 вересня 2024 року між Акціонерним товариством «МЕГАБАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «МУСТАНГ ФІНАНС» було укладено договір № GL1N426240 про відступлення прав вимоги.

Відповідно до пункту 2 вказаного вище договору новий кредитор в день укладення цього договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання банком у повному обсязі коштів відповідно до пункту 4 цього договору набуває усі права кредитора за основними договорами.

Згідно із пунктом 4 договору сторони домовились, що за відступлення прав вимоги за основними договорами, відповідно до цього договору, новий кредитор сплачує банку грошові кошти у сумі 21 723 211,51 гривень.

На підтвердження виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «МУСТАНГ ФІНАНС» зобов`язань щодо оплати ціни продажу за договором № GL1N426240 про відступлення прав вимоги від 03 вересня 2024 року позивачем надано платіжну інструкцію № 66895 від 31 липня 2024 року.

Згідно із витягом з додатку № 1 до договору № GL1N426240 про відступлення прав вимоги від 03 вересня 2024 року до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «МУСТАНГ ФІНАНС» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 2-089-864-2-22-Г від 19 січня 2022 року у загальному розмірі 113 779,36 гривень.

27 грудня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «МУСТАНГ ФІНАНС» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» було укладено договір № 1/12 про відступлення прав вимоги.

Відповідно до пункту 2 вказаного вище договору права вимоги переходять від первісного кредитора до нового кредитора з моменту підписання сторонами цього договору та додатку № 1.

Згідно із пунктом 4. договору сторони домовились, що за відступлення прав вимоги за основними договорами відповідно до цього договору, новий кредитор сплачує первісному кредитору грошові кошти у сумі 22 730 000,00 гривень.

На підтвердження сплати Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» ціни продажу, визначеної договором № 1/12 від 27 грудня 2024 року, позивачем надано платіжні інструкції: № 1074 від 27 грудня 2024 року на суму 8 030 000,00 гривень, № 1091 від 31 січня 2025 року на суму 9 200 000,00 гривень та № 1822 від 22 вересня 2025 року на суму 5 500 000,00 гривень.

Як встановлено з витягу з додатку № 1/12 про відступлення прав вимоги від 27 грудня 2024 року, до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 2-089-864-2-22-Г від 19 січня 2022 року на загальну суму 113 779,36 гривень.
Отже, як убачається з наведених вище обставин справи, спірні правовідносини виникли між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ», яке набуло право вимоги у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «МУСТАНГ ФІНАНС», якому право вимоги було відступлено Акціонерним товариством «МЕГАБАНК», як кредитодавцем, та фізичною особою ОСОБА_1 - споживачем фінансових послуг.

Мотивована оцінка щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову; норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування
Відповідно до положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із частиною першою статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною третьою статті 12 та частиною першою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються учасниками цивільної справи.
Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно із положеннями статті 77 Цивільного процесуального кодексу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Відповідно до статті 80 Цивільного процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною другою статті 95 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Відповідно до абзацу першого частини першої статті 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно із частиною першою статті 1078 Цивільного кодексу України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до статті 1082 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.
Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.
Зі змісту договору № GL1N426240 про відступлення прав вимоги від 03 вересня 2024 року убачається, що Акціонерне товариство «МЕГАБАНК» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «МУСТАНГ ФІНАНС» права вимоги за кредитними договорами.
Разом із тим, пунктом 2 зазначеного договору сторони погодили, що новий кредитор набуває усіх прав кредитора за основними договорами з моменту сплати визначеної договором ціни відступлення права вимоги.
На підтвердження виконання умов договору щодо оплати вартості прав вимоги позивачем надано платіжну інструкцію № 66895 від 31 липня 2024 року. 
Окрім того, витяг із додатку № 1 до договору № GL1N426240 містить відомості про передачу права вимоги саме до ОСОБА_1 за кредитним договором № 2-089-864-2-22-Г від 19 січня 2022 року у загальному розмірі 113 779,36 гривень.
У подальшому, 27 грудня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «МУСТАНГ ФІНАНС» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» було укладено договір № 1/12 про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого первісний кредитор передав, а новий кредитор набув права вимоги за визначеними у додатку № 1 договорами.
Положеннями пункту 2 договору № 1/12 сторони погодили, що права вимоги переходять до нового кредитора з моменту підписання договору та додатку № 1 до нього. 
На підтвердження виконання новим кредитором обов`язку щодо сплати ціни договору позивачем надано платіжні інструкції № 1074 від 27 грудня 2024 року, № 1091 від 31 січня 2025 року та № 1822 від 22 вересня 2025 року на загальну суму, визначену умовами договору.
Із витягу з додатку № 1 до договору № 1/12 про відступлення прав вимоги від 27 грудня 2024 року встановлено, що до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 2-089-864-2-22-Г від 19 січня 2022 року на загальну суму 113 779,36 гривень.
Отже, надані позивачем договори відступлення прав вимоги, витяги з додатків до них, а також документи, що підтверджують оплату ціни договорів, у своїй сукупності підтверджують безперервність переходу права вимоги від первісного кредитора Акціонерного товариства «МЕГАБАНК» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ».
За таких обставин суд вважає доведеним факт набуття Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» права вимоги до відповідача за кредитним договором № 2-089-864-2-22-Г від 19 січня 2022 року.
Відповідно до частин першої та другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно із змістом статей 626 та 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до вимог статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із приписами частин першої та третьої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.
Згідно із приписами частин першої, четвертої, п`ятої та сьомої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються: найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; загальний розмір наданого кредиту; порядок та умови надання кредиту; строк, на який надається кредит; необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; порядок дострокового повернення кредиту; відповідальність сторін за порушення умов договору.
У разі укладення договору про споживчий кредит на умовах кредитування рахунку в ньому має бути передбачено, що кредитодавець має право вимагати повністю повернути суму кредиту в будь-який час із визначенням строку попередження споживача про таку вимогу.
Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Зміна умов договору про споживчий кредит можлива тільки за згодою сторін. Умова договору про споживчий кредит про можливість внесення до договору змін в односторонньому порядку є нікчемною.
Згідно із приписами статті 1055 Цивільного кодексу України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до частин першої - третьої статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у редакції на час виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
Позивач, пред`являючи позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 2-089-864-2-22-Г у розмірі 113 779,36 гривень, обгрунтував право вимоги до відповідача тим, що між ним та первісним кредитором Акціонерним товариством «МЕГАБАНК», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ», було укладено кредитний договір, який підписано відповідачем власноручно. Підписуючи кредитний договір № 2-089-864-2-22-Г від 19 січня 2022 року ОСОБА_1 зобов`язався неухильно виконувати умови кредитного договору.
Судом встановлено, що кредитний договір № 2-089-864-2-22-Г (з ануїтетними платежами) приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, паспорт споживчого кредиту ОСОБА_1 підписав 19 січня 2022 року власноручно.
Наданими позивачем виписками по банківському рахунку відповідача, відкритому в Акціонерному товаристві «МЕГАБАНК», а також заявою на видачу готівки № TR.3330055.4371.46 від 19 січня 2022 року підтверджується факт отримання відповідачем кредитних коштів у сумі 36 000,00 гривень.
У постановах Верховного Суду від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18, від 28.10.2020 у справі № 760/7792/14-ц, від 17.12.2020 у справі № 278/2177/15-ц, від 22.04.2024 року у справі № 559/1622/19 зазначено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Згідно із зазначеними положенням Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом із тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що виписки за картковими рахунками (за кредитним договором) можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
Ураховуючи наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що факт укладення між сторонами кредитного договору, а також факт отримання ОСОБА_1 кредитних коштів є доведеним та підтверджується належними і допустимими доказами, які узгоджуються між собою.
Стосовно заборгованості відповідача за відсотками суд зазначає таке.
У розділі 2 «Умови та порядок надання кредиту» кредитного договору № 2-089-864-2-22-Г (з ануїтетними платежами) приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 19 січня 2022 року сторони погодили: строк кредитування - з 19 січня 2022 року до 18 січня 2025 року включно; процентну ставку за користування кредитом, що нараховується на суму заборгованості (фіксована), % річних - 10,00; процентну ставку за користування кредитом у разі наявності простроченої заборгованості за договором, % річних - 90,00.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості встановлено, що станом на 03 вересня 2024 року ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором № 2-089-864-2-22-Г від 19 січня 2022 року у розмірі 113 779,36 гривень, яка складається з: заборгованості за кредитом (у тому числі простроченої) - 36 000,00 гривень, заборгованості по сплаті відсотків ( в тому числі простроченої) - 34 003,36 гривень, заборгованості по сплаті комісії (в тому числі простроченої) - 43 776,00 гривень.
У період з 19 січня 2022 року по 01 вересня 2024 року Акціонерним товариством «МЕГАБАНК» нараховувались відсотки на поточну заборгованості за відсотковою ставкою - 10,00 % річних, нараховано відсотків - 6 510,60 гривень.
У період з 01 серпня 2022 року по 01 вересня 2024 року Акціонерним товариством «МЕГАБАНК» нараховувались відсотки на прострочену заборгованість у розмірі 90,00 % річних, було нараховано відсотків - 27 624,76 гривень.
Матеріалами справи підтверджується, що нарахування відсотків Акціонерним товариством «МЕГАБАНК» здійснювалось у межах строку дії кредитного договору, а саме до 18 січня 2025 року, тобто у період чинності договірних правовідносин між сторонами. 
Разом із тим, відсотки нараховані відповідно до умов кредитного договору та за ставками, які були безпосередньо погоджені сторонами під час його укладення.
Суд також ураховує, що нарахування відсотків на поточну заборгованість здійснювалось за фіксованою процентною ставкою у розмірі 10,00 % річних, тоді як нарахування відсотків на прострочену заборгованість здійснювалось за ставкою 90,00 % річних саме у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе договірних зобов`язань щодо своєчасного повернення кредитних коштів та сплати платежів за договором.
Наданий позивачем розрахунок заборгованості є послідовним, деталізованим, узгоджується з умовами кредитного договору та підтверджується письмовими доказами, наявними у матеріалах справи.
За таких обставин суд доходить висновку, що нарахування відсотків здійснено правомірно, відповідно до умов укладеного між сторонами кредитного договору та вимог чинного законодавства, а тому позовні вимоги у частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості зі сплати відсотків (в тому числі простроченої) підлягають задоволенню.
Стосовно заборгованості відповідача по сплаті комісії та її розміру суд зазначає таке.
Відповідно до пункту 2.8. кредитного договору № 2-089-864-2-22-Г (з ануїтетними платежами) приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 19 січня 2022 року розмір комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості, в % від суми кредиту сплачується щомісячно не пізніше останнього робочого дня звітного місяця - 3,80.
Як встановлено з розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 2-089-864-2-22-Г від 19 січня 2022 року, останній станом на 03 вересня 2024 року має заборгованість по комісії за користування кредитом у розмірі 43 776,00 гривень.
Відповідно до статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги.
10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частин першої, другої та п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
Відповідно до пункту 4) частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно із частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог пункту 4) частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно із додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема, інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно із частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до висновку Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21, якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Комісія за обслуговування кредитної заборгованості не є банківською послугою в розумінні Закону України «Про банки і банківську діяльність», за яку позикодавець може отримувати будь-яку плату чи винагороду.
Позикодавець не був позбавлений можливості надати докази на підтвердження справедливості умов договорів щодо встановленої комісії, зокрема з урахуванням переліку та обсягу послуг, які надаються банком за таку плату.
Наведене дає підстави для висновку, що пункти договору, якими передбачено сплату комісійної винагороди за обслуговування кредиту, суперечать положенням частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», а тому таке положення є нікчемним.
Разом із тим, позовні вимоги у частині стягнення з ОСОБА_1 щомісячної комісійної винагороди за обслуговування кредиту суд уважає необґрунтованими.
Так, кредитний договір № 2-089-864-2-22-Г (з ануїтетними платежами) приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 19 січня 2022 року не містить конкретного переліку та опису послуг, за надання яких позичальник зобов`язаний сплачувати щомісячну комісійну винагороду. Умовами договору не визначено, які саме додаткові чи супутні банківські послуги надаються відповідачу, їх зміст, обсяг та вартість.
Суд ураховує, що банк не вправі встановлювати плату за дії, які здійснюються ним у власних інтересах, зокрема за ведення кредитної заборгованості, облік платежів чи інші дії, пов`язані із супроводженням кредитного договору, оскільки прибуток кредитодавця забезпечується сплатою відсотків за користування кредитними коштами.
За таких обставин умова кредитного договору щодо сплати щомісячної комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості не відповідає вимогам законодавства про захист прав споживачів та Закону України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим є нікчемною та не потребує окремого визнання недійсною у судовому порядку.
Аналізуючи наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності, суд доходить висновку, що сторони не погодили у кредитному договорі перелік додаткових та супутніх послуг кредитодавця, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, за надання яких банком встановлено щомісячну комісію, визначену у пункті 2.8. договору як «комісійна винагорода за обслуговування кредитної заборгованості».
Наведене дає підстави для висновку, що пункт 2.8. кредитного договору № 2-089-864-2-22-Г від 19 січня 2022 року, яким передбачено сплату комісійної винагороди за обслуговування кредиту, суперечить положенням частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», а тому є нікчемним.
Відповідно до частини першої статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
За правилами вказаної статті реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним.
Із матеріалів справи убачається, що 01 лютого 2022 року ОСОБА_1 здійснив сплату грошових коштів у розмірі 1 368,00 гривень у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, які банком були зараховані як сплата комісійної винагороди за користування кредитом.
Водночас, ураховуючи висновок суду про нікчемність умови кредитного договору щодо встановлення щомісячної комісії за обслуговування кредиту та відсутність належного погодження сторонами такої послуги, зазначені кошти не можуть уважатись правомірно спрямованими на погашення неправомірно нарахованого зобов`язання.
За таких обставин суд доходить висновку, що сума у розмірі 1 368,00 гривень, сплачена відповідачем та зарахована банком у рахунок погашення комісійної винагороди, підлягає зарахуванню у рахунок погашення основного боргу (тіла кредиту).
Отже, суд, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, надавши їм належну оцінку у їх сукупності та взаємозв`язку, перевіривши доводи позовної заяви, а також з`ясувавши всі фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» підлягають частковому задоволенню.
З урахуванням встановлених фактичних обставин, суд уважає доведеним факт наявності у відповідача непогашеної заборгованості за кредитним договором, укладеним між сторонами, в частині заборгованості за кредитом (в тому числі простроченої) у розмірі 34 632,00 гривень та заборгованості по сплаті відсотків (в тому числі простроченої) у розмірі 34 003,36 гривень, тому, у цій частині позов підлягає задоволенню в зазначеному обсязі.
Водночас, у решті позовних вимог, що стосуються стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості по сплаті комісій (в тому числі простроченої), суд дійшов висновку про їх недоведеність та необґрунтованість, у зв`язку із чим у цій частині позовна заява задоволенню не підлягає.
Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає таке.
В обґрунтування розміру понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 11 200,00 гривень позивачем надано договір про надання правничої допомоги № 1/07 від 01 липня 2025 року, акт приймання-передачі послуг з правничої допомоги № 12083426 від 05 січня 2026 року.
З акту приймання-передачі послуг з правничої допомоги № 12083426 від 05 січня 2026 року встановлено, що підписанням цього акту сторони підтвердили, що Адвокатське об`єднання «АЛЬЯНС ДЛС» надало Товариству з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» правничі послуги на загальну суму 11 200,00 гривень.
Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно із статтею 15 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.
У частині першій статті 60 Цивільного процесуального кодексу України зазначено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник.
Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 Цивільного процесуального кодексу України.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
У статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» зазначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Згідно зі статтею 11 Цивільного процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Пунктом 12) частини третьої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Відповідно до частини першої, пункту 1) частини третьої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Відповідно до частин третьої, четвертої та шостої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування вказаних витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), у додатковій постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року в справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19).
Відповідно до пункту 3) частини другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже, суд доходить висновку, що заявлена вимога про стягнення з відповідача витрат позивача на оплату правничої допомоги підлягає задоволенню у розмірі, який є пропорційним розміру задоволених позовних вимог - 6 755,84 гривень.

Відповідно до частин першої та другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Ураховуючи, що за результатами розгляду справи позовна заява підлягає частковому задоволенню, суд, керуючись положеннями статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, уважає за необхідне здійснити розподіл судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відтак, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1 605,95 гривень, як частина судових витрат, понесених позивачем при поданні позовної заяви.

Керуючись статтями 2, 76, 89, 141, 259, 263-265, 280, 282, 289, 352, 354 та 355 Цивільного процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» заборгованість за кредитним договором № 2-089-864-2-22-Г у розмірі 68 635 (шістдесят вісім тисяч шістсот тридцять п`ять) гривень 36 копійок, що складається з: заборгованості за кредитом (у тому числі простроченої) у сумі 34 632,00 гривень, заборгованості по сплаті відсотків (у тому числі простроченої) у сумі 34 003,36 гривень.
У задоволенні решти позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» до ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» судовий збір у сумі 1 605 (одна тисяча шістсот п`ять) гривень 95 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» витрати на професійну правничу допомогу у сумі 6 755 (шість тисяч сімсот п`ятдесят п`ять) гривень 84 копійки.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не були вручені в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст заочного рішення складено 16 червня 2026 року.
Учасники справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ», ЄДРПОУ: 40932411, місцезнаходження: провулок Ушинського, будинок 1, офіс 105, місто Дніпро Дніпропетровської області, 49001; номер телефона: НОМЕР_2 , email: court_fc_evrocredit@ukr.net;
Представник позивача: Журавльов Станіслав Георгійович, РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: вулиця Сімферопольська, будинок 21, офіс 411, місто Дніпро Дніпропетровської області; номер телефона: НОМЕР_4 , email: ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; номер телефона: НОМЕР_6 .

Суддя О. В. Іщенко