Дата документу 06.05.2026 Справа № 336/12096/25

Запорізький апеляційний суд

Єдиний унікальний №336/12096/25 Головуючий у 1-й інстанції:Турчинський М. І.
Провадження №22-ц/807/1217/26 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 травня 2026 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача   Подліянової Г.С.,
суддів:       Кочеткової І.В.,
Кухаря С.В., 

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 квітня 2026 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за розподіл природного газу, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2025 року Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за розподіл природного газу.

В обгрунтування позову зазначено, що Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності та користуванні, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління. 

Споживачем природного газу за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_1 , яка є власником вказаного будинку. 

Між сторонами укладений Типовий договір, відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 . ОСОБА_1 здійснювались оплати по особовому рахунку № НОМЕР_1 : 05.03.2025 в сумі 500 грн, 29.11.2025 – 1000 грн. Також, ОСОБА_1 здійснювались споживання природного газу за вказаною вище адресою, що підтверджується довідкою про фінансовий стан споживача за період, а саме: в березні 2023 року спожито – 1675,170 м.куб газу, в квітні 2023 – 35,810, в травні 2023 – 3,000, в січні 2024 – 1188,18, в лютому 2024 – 194,00, в березні 2024 – 197,00, в квітні 2024 – 3,00, в травні 2024 – 1,00, в червні 2024 – 1,00, в липні 2024 – 1,00, в серпні 2024 – 1,00, в вересні 2024 – 1,00, в жовтні 2024 – 5,00, в листопаді 2024 – 22,00, в грудні 2024 – 73,00, в січні 2025 – 44,00, в лютому 2025 – 138,00, в березні 2025 – 25,00, в квітні 2025 – 1704,42, в травні 2025 – 2,00, в червні 2025 – 1,00, в липні 2025 – 2,00, в серпні 2025 – 3,16, в вересні 2025 – 3,17, в жовтні 2025 – 14,64, що також підтверджує факт укладення договору. 

Проте, ОСОБА_1 свої зобов`язання щодо оплати за надані АТ «Запоріжгаз» послуги розподілу природного газу виконує не в повному обсязі, внаслідок чого за період з 01.10.2022 по 30.11.2025 по особовому рахунку № НОМЕР_1 обліковується заборгованість перед АТ «Запоріжгаз» у сумі 4 945,25 грн.

13 грудня 2024 року позивач звертався до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя із заявою про видачу судового наказу за заявою АТ «Запоріжгаз» до ОСОБА_1 .. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 січня 2025 року по справі №336/12352/25 відмовлено у видачі судового наказу за заявою АТ «Запоріжгаз» до ОСОБА_1 ..

На підставі вищевикладеного, АТ «Запоріжгаз» просило стягнути з ОСОБА_1 на користь заборгованість за розподіл природного газу у сумі 4945,25 грн та судові витрати.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 грудня 2025 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 

30 березня 2026 року на адресу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя надійшла заява АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» про закриття провадження у справі, у зв`язку з тим, що після пред`явлення позову споживач сплатив на рахунок АТ «Запоріжгаз» суму основної заборгованості, судові витрати відповідачем не відшкодовано, тому просив провадження по справі закрити. Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Запоріжгаз» суму судового збору у розмірі 3028, 00 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 квітня 2026 року закрито провадження у справі. Роз`яснено сторонам наслідки процесуальної дії щодо закриття провадження у справі. Зобов`язано Головне управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області повернути АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» (на реквізити: рахунок № НОМЕР_2 в Філії Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк, МФО 313957, ЄДРПОУ 03345716) з державного бюджету 50 відсотків судового збору, що становить 1514,00 грн, сплачених при поданні позову, відповідно до платіжних доручень: 1) № 7055 від 14.08.2024 року з призначенням платежу *;101;03345716;Судовий збір за позовом АТ «ЗАПОРІЖГАЗ», Шевченківський районний суд м. Запоріжжя, +840469+; 2) № 7796 від 08.12.2025 року з призначенням платежу *;101;03345716;Судовий збір, за позовом АТ «ЗАПОРІЖГАЗ», Шевченківський районний суд м. Запоріжжя, +840469+.

Не погоджуючись з судовим рішення, в частині розподілу судових витрат АТ «Запоріжгаз» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права просило ухвалу суду в частині розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким:
«Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області повернути позивачу Акціонерному товариству «ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ «ЗАПОРІЖГАЗ» (на реквізити: рахунок № НОМЕР_2 в Філії Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк, МФО 313957, ЄДРПОУ 03345716) з державного бюджету 50 відсотків судового збору, що становить 1514,00 грн, сплачених при поданні позову, відповідно до платіжних доручень: 1) № 7055 від 14.08.2024 року з призначенням платежу *;101;03345716;Судовий збір за позовом АТ «ЗАПОРІЖГАЗ», Шевченківський районний суд м. Запоріжжя, +840469+; 2) № 7796 від 08.12.2025 року з призначенням платежу *;101;03345716;Судовий збір, за позовом АТ «ЗАПОРІЖГАЗ», Шевченківський районний суд м. Запоріжжя, +840469+.
Стягнути з Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь Акціонерного товариства «ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ «ЗАПОРІЖГАЗ» 50 відсотків від суми судового збору у розмірі 1514,00 грн (перерахувати на рахунок № НОМЕР_2 в Філії Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк, МФО 313957, ЄДРПОУ 03345716). 

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції помилково застосовано норму ч. 1 ст. 142 ЦПК України, відповідно до якої у разі відмови позивача від позову до прийняття рішення у справі судом першої інстанції в порядку, встановленому законом, повертається лише 50 % судового збору, оскільки позивач не відмовлявся від позовних вимог. Відмова від позову і відсутність предмету спору є різними підставами для закриття провадження. Позивач подав до суду заяву про закриття провадження по справі, оскільки відповідачем було повністю сплачено заборгованість, що свідчить саме про відсутність предмету спору, і є підставою для закриття провадження у справі згідно п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Заяву про відмову від позову він не подавав. Отже, наявні підстави для повернення судового збору в повному обсязі. В даному випадку 50% судового збору у сумі 1514 грн слід покласти на відповідача. 

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України, до суду не надходило. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
Згідно з ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною 15 ст. 353 ЦПК України передбачено оскарження ухвали суду першої інстанції про закриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, а також те, що оскаржується ухвала Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 квітня 2026 року в частині розподілу судових витрат, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвала Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 квітня 2026 року переглядається в частині розподілу судових витрат у цій справі. 

В іншій частині дана ухвала не оскаржується та судом апеляційної інстанції не переглядається. 

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до положень статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам в оскаржуваній частині в повній мірі не відповідає.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції керувався п.4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, а саме: закрив провадження у справі зв`язку з відмовою позивача від позову, у зв`язку з чим повернув позивачу 50 відсотків сплаченого судового збору керувався ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». 

Проте, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитися повністю не може з наступних підстав.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Підстави для закриття провадження у справі визначені у статті 255 ЦПК України.

Пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі у разі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Зазначене узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 20 вересня 2021 року у справі N 638/3792/20.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Таким чином, відсутність неврегульованих питань, як факт, який став виконаним під час розгляду справи у суді, може бути підставою для закриття провадження у справі з підстав відсутності предмета спору.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі N 13/51-04, а також у постановах Верховного Суду від 26 липня 2018 року у справі N 910/23359/15, від 18 червня 2019 року у справі N 914/891/16, від 18 липня 2019 року у справі N 916/3147/16, від 26 листопада 2019 року у справі N 920/240/18, від 18 липня 2023 року у справі N 906/1357/20 та від 16 серпня 2023 року у справі N 910/5571/22 викладено висновки, за змістом яких закриття провадження у справі можливе також у разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Момент припинення існування (зникнення) предмета спору має важливе значення для розгляду та вирішення справи та повинен ураховуватися судами при вирішенні питання про наявність підстав для закриття провадження у справі, та з яких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 206 ЦПК України позивач може відмовитись від позову на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суту справи або в окремій письмовій заяві.

До ухвалення судового рішення, у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем, суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Отже, відмова від позову є одностороннім вільним волевиявлення позивача шляхом здійснення процесуальної дії, спрямованої на завершення розгляду судом справи. У разі подання позивачем такої заяви суд зобов`язаний перевірити, чи відповідає подана заява дійсній волі позивача та роз`яснити позивачу наслідки вчинення такої дії.

Наведене дає підстави для висновку про те, що відсутність предмету спору і відмова від позову є окремими різними підставами для закриття провадження у справі, а також різними є і правові наслідки вирішення таких заяв у контексті розподілу судового збору.

Згідно з частиною другою статті 255 ЦПК України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

У частині 3 статті 142 ЦПК України передбачено, що у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Правовий аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що у разі відмови позивача від позову, понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача, за виключенням, якщо позивач не підтримує свої вимоги унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову.

Терміни "відмова позивача від позову" та "позивач не підтримує своїх вимог" не є тотожними за їх мовним викладенням, тому не можуть тлумачитись однаково за допомогою мовного способу тлумачення. Відмова позивача від позову передбачає його активну дію, яка проявляється шляхом подання суду відповідної заяви. Непідтримання своїх вимог може проявлятись як у вигляді активної дії з відмови від позову, так і шляхом пасивної поведінки з невчинення дій на підтримання своїх вимог. Не підтримувати позовні вимоги позивач може як шляхом відмови від позову, так і внаслідок відсутності предмета спору. Дійсний зміст норми другого речення частини третьої статті 130 ГПК України (аналогічна ч. 3 ст. 142 ЦПК України) полягає в тому, що таке непідтримання позовних вимог сталось внаслідок їх задоволення відповідачем після пред`явлення позову, а не в тому, в який саме спосіб позивач не підтримує свої позовні вимоги.

У постанові від 05 березня 2026 року у справі N 917/1161/25 Верховний Суд у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду вказав, що вирішення питання про відшкодування понесених позивачем витрат у разі закриття провадження у справі залежить від фактичних обставин, які стали підставою для такого закриття, та виснував, що норми частини третьої статті 130 ГПК України (аналогічна норма ч. 3 ст. 142 ЦПК України) мають застосовуватись у разі закриття провадження у справі не лише через відмову позивача від позову, а й через відсутність предмету спору.

Предметом апеляційного розгляду у даній справі є судове рішення суду першої інстанції у частині, що стосується розподілу судових витрат.
Матеріали справи свідчать про те, що 13 грудня 224 року позивач звертався до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя із заявою про видачу судового наказу за заявою АТ «Запоріжгаз» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за розподіл природного газу у розмірі 4945,25 грн та судових витрат. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 січня 2025 року по справі №336/12352/25 відмовлено у видачі судового наказу за заявою АТ «Запоріжгаз» до ОСОБА_1 через неможливість встановити зареєстроване місце проживання боржника. Також роз`яснено заявникові, що відмова у видачі судового наказу з підстав передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку встановленому цим розділом, після усунення її недоліків (а.с. 23). 
За подання заяви про видачу судового наказу АТ «Запоріжгаз» сплатило судовий збір у розмірі 302,80 грн відповідно до квитанції №7055 від 14.08.2024 року, що підтверджується Випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України (а.с.53).
16 грудня 2025 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за розподіл природного газу у розмірі 4945,25 грн та судових витрат, що підтверджується штемпелем Шевченківського районного суду м. Запоріжжя на позовній заяві (вх.№41817/25) (а.с.2-6). 
При подачі позову було сплачено судовий збір у розмірі 2725,20 грн, що підтверджується платіжною інструкцією N 7796 від 08 грудня 2025 року (а.с.1).
Отже, загальна сума судового збору за подання заяви про видачу судового наказу та позовної заяви позивачем була сплачена у передбаченому Законом України «Про судовий збір» розмірі 3028 грн (2725,20+302,80). 
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 грудня 2025 року відкрито провадження у справі за вищевказаною позовною заявою, призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін за наявними у справі матеріалами, призначено судове засідання з викликом сторін (а.с.29). 

24 лютого 2026 року до суду першої інстанції надійшов Відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому остання зазначила, що з позовними вимогами АТ «Запоріжгаз» не згодна, у зв`язку з відсутністю заборгованості за послуги з розподілу природного газу за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується рахунком за послуги з розподілу газу станом на 01 січня 2026 року доданого до відзиву. На підставі зазначеного просила відмовити у задоволенні позовних вимог АТ «Запоріжгаз» (а.с.45-47). 

До відзиву ОСОБА_1 додано рахунок за послуги з розподілу газу за січень 2026 рік, відповідно до якого борг по особовому рахунку № НОМЕР_4 станом на 01.01.2026 року відсутній (а.с.47). 

30 березня 2026 року від АТ «Запоріжгаз» через систему "Електронний суд" надійшла заява про закриття провадження у справі з посиланням на п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України у зв`язку з відсутністю предмету спору, оскільки після пред`явлення позову, споживач сплатила на рахунок АТ «Запоріжгаз» суму основної заборгованості, в якій воно просило повернути суму сплаченого судового збору в розмірі 3028 грн (а.с.56-57).
Як було вище встановлено, факт сплати відповідачем заборгованості за розподіл природного газу саме після подання позовної заяви позивачем до суду (позов подано 16.12.2025 року) підтверджується наявними у справі доказами. 
Крім того, під час перегляду справи в суді апеляційної інстанції, позивач надав клопотання про долучення доказів, а саме виписку ПриватБанку, з якої вбачається що по особовому рахунку № НОМЕР_1 , який відкритий за адресою: АДРЕСА_3 на ОСОБА_1 , остання 26 грудня 2025 року сплатила позивачу суму заборгованості у розмірі 5091,27 грн, яка надійшла на розрахунковий рахунок позивача 27 грудня 2025 року, тобто після відкриття провадження у даній справі. 
Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
З метою перевірки доводів апеляційної скарги, задля повного та всебічного перегляду справи, колегія суддів приймає наданий позивачем доказ, який підтверджує сплату відповідачем заборгованості за розподіл природного газу до житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (о/р № НОМЕР_1 ) відкритого на ім`я ОСОБА_1 .. 
Отже, АТ «Запоріжгаз» звернулося до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за розподіл природного газу у розмірі 4945,25 грн – 16 грудня 2025 року (а.с.2), провадження у даній справі було відкрито 24 грудня 2025 року, ОСОБА_1 сплатила дану заборгованість - 26 грудня 2025 року (а.с.105), тобто після звернення позивачем із даною позовною завою до суду та відкриття провадження у справі 
Вирішуючи питання щодо повернення судового збору суд першої інстанції послався на ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" і вказав, що поверненню підлягає лише 50 % судового збору, а підстави для повернення суми судового збору в повному обсязі у разі відмови позивача від позову відсутні.

Проте, матеріали справи не містять заяви позивача про відмову від позову. У даному випадку наявна заява позивача про закриття провадження у справі за відсутністю предмету спору (а.с.56-57).

Сам факт посилання позивача в заяві про закриття провадження у справі на відсутність предмету спору у зв`язку з погашенням відповідачем заборгованості не свідчить про відмову від позову.

Отже, висновок суду першої інстанції про часткове повернення суми судового збору (у розмірі 50 %) у зв`язку з відмовою позивача від позову не відповідає фактичним обставинам справи.

Натомість, у даному випадку застосуванню підлягають ч. 1, 2 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", згідно яких сплачена сума судового збору повністю повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях (пункт 5).
З огляду на норми ст. 142 ЦПК України, у разі відмови Позивача від позову унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, при умові, якщо така відмова заявлена до моменту вирішення спору по суті, 50 відсотків суми сплаченого судового збору повертається Позивачу з державного бюджету, а решта — покладається на Відповідача.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що поверненню позивачу підлягає судовий збір в повному обсязі у розмірі 3028,00 грн, тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскільки ухвала суду першої інстанції в оскаржуваній частині постановлена з порушенням норм процесуального права, тому вона підлягає зміні, а саме доповненням резолютивної частини ухвали щодо стягнення  з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» судового збору за подання позову у розмірі 1514 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» - задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 квітня 2026 року в оскаржуваній частині змінити, доповнивши її резолютивну частину наступним.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» судовий збір за подання позову у розмірі 1514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) гривень 00 копійок (перерахувати на рахунок № НОМЕР_2 в Філії Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк, МФО 313957, ЄДРПОУ 03345716)».
В іншій частині ухвала не оскаржується та апеляційним судом не переглядається.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України

Повна постанова складена 06 травня 2026 року.

Головуючий, суддя Суддя    Суддя
Подліянова Г.С. Кочеткова І.В.    Кухар С.В.