УХВАЛА

29 травня 2026 року
м. Київ

справа № 753/12644/24
провадження № 61-6549ск26

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Гулейкова І. Ю., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник Кенц Роман Іванович , на постанову Київського апеляційного суду від 18 березня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення штрафу,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2024 року ОСОБА_3 звернулась до суду із вказаним позовом, в якому, з урахуванням збільшених позовних вимог просила стягнути з відповідача на її користь суму штрафних санкцій в розмірі 400 000,00 доларів США у гривневому еквіваленті станом на дату ухвалення судового рішення, як розмір штрафної санкції, яка визначена пунктом 4.2.3. попереднього договору від 16 травня 2019 року та судові витрати. 

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10 грудня 2024 року позов ОСОБА_3 до громадянина Китайської Народної Республіки ОСОБА_4 про стягнення штрафу задоволено частково.

Стягнуто з громадянина Китайської Народної Республіки ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошові кошти у вигляді штрафу у сумі еквівалентній 400 000,00 доларів США за курсом Національного банку України на день виконання рішення, а також судовий збір у сумі 15 140,00 грн.

На стадії апеляційного перегляду справи заявлено клопотання про заміну позивача у справі та суду був наданий у копії договір укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 17 лютого 2025 року у м. Оріуела, Аліканте, Іспанія, про заміну сторони у попередньому договорі. В умовах цього договору вказано, що у порядку та умовах, визначених цим Договором, Новий кредитор ( ОСОБА_1 ) замінює Первісного кредитора у Попередньому договорі купівлі-продажу від 16 травня 2019 року, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Майоровою А.В. за реєстровим № 1085 (п.2.1.). Новий кредитор замінює Первісного кредитора у Попередньому договорі та набуває всіх прав щодо зобов`язання з моменту підписання цього договору та передачі документів, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, якає важливою для їх здійснення (п.2.2.). Новий кредитор набуває усіх прав Первісного кредитора за Попереднім договором, що існували на момент укладення Попереднього договору та які виникли в ході його виконання, в тому числі право стягнення з боржника (ОСОБА_4) будь-яких грошових коштів (пені, штрафів тощо), які можуть бути стягнуті згідно умов Попереднього договору. 

Ухвалою суду занесеною до протоколу судового засідання від 29 жовтня 2025 року допущено до участі у справі ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Кенц Р.І. 

Постановою Київського апеляційного суду від 18 березня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 грудня 2024 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення штрафу відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 18 168,00 грн.

14 травня 2026 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник Кенц Р. І., через підсистему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржувану постанову та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

І. Касаційна скарга подана до суду касаційної інстанції з пропуском строку на касаційне оскарження.

Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

У клопотанні, викладеному у касаційній скарзі, заявник порушує питання про поновлення строку на касаційне оскарження. Посилається на те, що оскаржуване судове рішення було надіслане йому 07 квітня 2026 року, останнім днем строку на касаційне оскарження вважає 07 травня 2026 року. Зазначає, що ОСОБА_1 на дату подання касаційної скарги перебуває за кордоном, а адвокат Кенц Р. І. перебував за кордоном у службовому відрядженні, тому вважає, що строк на касаційне оскарження пропущено з поважних причин. На підтвердження зазначених обставин додано копію посвідчення про відрядження Кенца Р. І .

Водночас, зазначені доводи самі по собі не свідчать про поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження судових рішень з огляду на наступне.

Європейський суд з прав людини зауважив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

У частині другій та третій статті 390 ЦПК України передбачено, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Аналіз судових рішень у справ, які оприлюднено в ЄДРСР, зокрема постанови Київського апеляційного суду від 18 березня 2026 року свідчить, що в суді апеляційної інстанції брав участь представник ОСОБА_1 - адвокат Кенц Р. І. 

Як стверджує заявник, у судовому засіданні 18 березня 2026 року було проголошено вступну та резолютивну частину постанови, отже заявник достеменно знав про результат судового рішення апеляційної інстанції.

Крім того, заявник стверджує, що повний текст оскаржуваної постанови отримав 07 квітня 2026 року о 16 год. 10 хв., однак, доказів на підтвердження вказаної обставини не надав.

За приписами статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Відповідно до Єдиного державного реєстру судових рішень повний текст постанови Київського апеляційного суду від 18 березня 2026 року складено 03 квітня 2026 року, зареєстровано - 04 квітня 2026 року, забезпечено надання загального доступу - 07 квітня 2026 року.

Особа, яка має намір подати касаційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку та дотримання вимог процесуального закону стосовно строків подання, форми і змісту скарги, в тому числі щодо доведення поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження, що є проявом добросовісного користування процесуальними правами.

Процесуальний строк касаційного оскарження, встановлений ЦПК України, забезпечує оперативність цивільного судочинства, є дисциплінуючим фактором регламентації процесуальних дій учасників справи, спрямований на незловживання процесуальними правами.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).

Заявник стверджує, що повний текст оскаржуваної постанови отримав 07 квітня 2026 року, однак вказані обставини належним чином не підтверджені.

Також, заявник зазначає, що ОСОБА_1 перебуває за кордоном станом на дату подання касаційної скарги, разом з тим, доказів на підтвердження вказаних обставин до касаційної скарги також не додано.

Додане до касаційної скарги посвідчення про відрядження Кенца Р. І. з 07 травня 2026 року по 13 травня 2026 року не свідчить про поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження, оскільки не свідчить, що заважало йому звернутись з касаційною скаргою в межах строку на касаційне оскарження.

Доводів, щодо обставин того, що заважало виконати вимоги процесуального закону при зверненні до Верховного Суду не зазначено.

Згідно частини третьої статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.

Таким чином заявникові необхідно подати до суду клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження із зазначенням інших поважних причин для його поновлення та надати відповідні докази на їх підтвердження, зокрема на підтвердження обставин того, що заважало виконати вимоги процесуального закону при зверненні до Верховного Суду.

ІІ. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України, у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Представник  ОСОБА_1 - Кенц Р. І. у касаційній скарзі підставою касаційного оскарження судових рішень вказує, серед іншого, пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме - неврахування судом апеляційної інстанції висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 29 жовтня 2024 року у справі № 372/3773/20, від 06 серпня 2025 року у справі №940/296/24, від 12 червня 2024 року у справі №500/5194/16, від 30 червня 2021 року у справі № 9901/172/20, від 01 липня 2021 року у справі № 9901/381/20, від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18, від 01 лютого 2022 року у справі №750/3192/14, від 22 вересня 2022 року у справі №462/5368/16-ц, від 24 квітня 2024 року у справі № 657/1024/16-ц, від 31 січня 2024 року у справі № 201/4160/19, від 31 липня 2019 року у справі № 910/3692/18.

Проте вказану підставу касаційного оскарження належним чином не обґрунтовано.

Особі, яка подала касаційну скаргу, слід звернути увагу, що у разі посилання у касаційній скарзі як на підставу, на якій подається касаційна скарга, на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України (якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду) у касаційній скарзі слід зазначити, яку саме норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в указаних у касаційній скарзі постановах Верховного Суду, застосував суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Посилаючись на постанови Верховного Суду від 29 жовтня 2024 року у справі № 372/3773/20, від 06 серпня 2025 року у справі №940/296/24, від 12 червня 2024 року у справі №500/5194/16, від 30 червня 2021 року у справі № 9901/172/20, від 01 липня 2021 року у справі № 9901/381/20, від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18, від 01 лютого 2022 року у справі №750/3192/14, від 22 вересня 2022 року у справі №462/5368/16-ц, від 24 квітня 2024 року у справі № 657/1024/16-ц, від 31 січня 2024 року у справі № 201/4160/19, від 31 липня 2019 року у справі № 910/3692/18, особі, яка подала касаційну скаргу, слід зазначити, які саме висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах (та якої саме) у них викладено та які не застосував суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Також, представник заявника зазначає, що подає касаційну скаргу на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України.

На обґрунтування підстави касаційного оскарження відповідно до пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України заявник зазначає, що у даній справі відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування норм статті 128 ЦПК України в редакції Закону від 29 червня 2023 року № 3200-ІХ.

Верховний Суд звертає увагу, що посилаючись на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, як на підставу для відкриття касаційного провадження, заявник повинен зазначити норму права, єдину практику застосування якої необхідно сформувати, обставини справи, до яких ця норма повинна застосовуватись, який висновок виклав апеляційний суд з цього питання та обґрунтувати, в чому полягає незгода з ним.

Самі по собі посилання на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України без належного обґрунтування підстави касаційного оскарження судових рішень, свідчить про те, що заявником не виконано вимог ЦПК України при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження.

Верховний Суд роз`яснює заявнику, що коректне визначення підстав касаційного оскарження має важливе значення, оскільки за приписами частини першої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Недоліки касаційної скарги мають бути усунені шляхом надання уточненої касаційної скарги із зазначенням в ній підстави (підстав), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав), з урахуванням роз`яснень викладених у цій ухвалі.

ІІІ. Всупереч пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України, до касаційної скарги заявником не додано документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір».

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, чинній на час подання позовної заяви) судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

При поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору (частина третя статті 4 Закону України «Про судовий збір»).

Згідно з підпунктом 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України
«Про судовий збір», в редакції на момент звернення до суду з позовом, за подання фізичною особою до суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на час подання позовної заяви) за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зважаючи на те, що позовну заяву пред`явлено у червні 2024 року, судовий збір підлягає сплаті за ставками, встановленими законом станом на 01 січня
2024 року.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» встановлено, що з 01 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3 028,00 грн (5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 15 140,00 грн).

Розмір судового збору, який підлягав сплаті при поданні вказаної позовної заяви до суду першої інстанції, з урахуванням ціни позову, становив 15 140,00 грн.

Отже, за подання касаційної скарги підлягає сплаті судовий збір у розмірі 24 224,00 грн (15 140,00 х 200 % х 0,8).

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК ум. Києві/Печерському районі, код ЄДРПОУ: 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), МФО: 899998, номер рахунку отримувача (стандарт ІВАN): UA288999980313151207000026007, ККДБ: 22030102, найменування платежу: «Судовий збір (Верховний Суд, 055)», символ звітності банку: 207.

На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату.

У відповідності до вимог частини другої і третьої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Керуючись статтями 185, 390, 392, 393 ЦПК України Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Визнати наведені ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник Кенц Роман Іванович, підстави для поновлення строку на касаційне оскарження неповажними. 

Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник Кенц Роман Іванович, на постанову Київського апеляційного суду від 18 березня 2026 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених недоліків строк тривалістю в десять днів від моменту отримання копії цієї ухвали суду.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. Ю. Гулейков