Справа № 161/5087/23 
Провадження № 2/161/1381/26

ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2026 року Луцький міськрайонний суд Волинської області
в складі:
головуючого – судді Рудської С.М.
при секретарі – Коржик Н.В.
за участі:
представників позивача – Бурди Д.П., ОСОБА_1 
представника відповідача – ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Арго Луцьк» до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння

В С Т А Н О В И В:

29.03.2023 року позивач ОСББ «Арго Луцьк» звернулося до суду з даною позовною заявою на обгрунтуванні вказавши, що 21.07.2015 року за адресою: АДРЕСА_1 було створено ОСББ «Агро Луцьк». 05.04.2016 Актом приймання-передачі житлового будинку з балансу ТзОВ «М.Ж.К.» на баланс ОСББ «Арго Луцьк» було встановлено, що нежитлові приміщення з № 1 по № 7 загальною площею 140,8 м.кв. належать ОСОБА_4 (договір купівлі-продажу нежитлового приміщення від 08.12.2006 року, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №12921439 від 15.11.2006 року). Зазначене приміщення було відчужене відповідно до Розпорядження міського голови від 30.05.2002 року № 313-рр «Про приватизацію нежитлового підвального приміщення за адресою: АДРЕСА_1 », яким було включено зазначене нежитлове приміщення до переліку об`єктів, що підлягають приватизації шляхом викупу. Надалі, на підставі вказаного розпорядження, 12.06.2002 року було видано свідоцтво серія НОМЕР_1 про право власності на нежитлове підвальне приміщення (номери приміщень з 1 по 7) загальною площею 140,8 м. кв. за Луцькою міською радою. У зв`язку з тим, що вказані розпорядження та свідоцтво, прийняті та видані стосовно підвальних приміщень, які є допоміжними приміщеннями, пов`язаними з експлуатацією будинку і за такими своїми ознаками та правовим статусом є спільною власністю співвласників багатоквартирного будинку, які не надавали згоди на його відчуження, в 2016 році ОСББ «Арго Луцьк» звернулось в суд з позовом до Луцької міської ради, виконавчого комітету Луцької міської ради, треті особи: ОСОБА_4 , ПАТ «КБ «Надра» про визнання незаконним та скасування розпорядження Луцького міського голови від 30.05.2002 року № 313-рр «Про приватизацію нежитлового підвального приміщення за адресою: АДРЕСА_1 ». Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 22.11.2016 року у справі № 903/321/16 позов було задоволено - визнано незаконним та скасовано Розпорядження міського голови від 30.05.2002 року № 313-рр «Про приватизацію нежитлового підвального приміщення за адресою: АДРЕСА_1 ». Після ухвалення вказаного судового рішення, підвальні приміщення з №№ 1 по 7, загальною площею 140,8 кв.м фактично повернулись у володіння співвласників будинку в особі ОСББ «Арго Луцьк», оскільки вони мали доступ до вказаних приміщень та комунікацій, які через них проходять (водопостачання, каналізація, електропостачання), що підтверджується відповідними фотознімками. В період з 01.07.2021 по 30.01.2023 право власності на спірне приміщення було зареєстроване за ТОВ «НЕРУХОМІСТЬ-ЗАКОН ТА ПОРЯДОК» на підставі договору купівлі-продажу № 1246 від 01.07.2021 та в подальшому на підставі договору купівлі-продажу № 41 від 30.01.2023 було продано ОСОБА_5 . Відповідач ОСОБА_3 набула право власності на спірне підвальне приміщення на підставі договору дарування № 103 від 02.03.2023, якій ОСОБА_5 , яка є її матір`ю, подарувала їй вказане нерухоме майно. Підвальне приміщення (з № 1 по 7), загальною площею 140,8 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , є допоміжним приміщенням і є спільною власністю співвласників вказаного багатоквартирного будинку в особі ОСББ «Арго Луцьк», які не надавали згоди на його відчуження, а тому нерухоме майно перебуває у власності ОСОБА_3 незаконно та підлягає витребуванню. Просить суд, витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_3 у володіння ОСББ «Агро Луцьк» нежитлове приміщення (номери приміщень з 1 по 7), загальною площею 140,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 та скасувати державну реєстрацію права власності, стягнути з ОСОБА_3 понесені у справі судові витрати.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31.03.2023 року у справі було відкрито загальне позовне провадження.
26.04.2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 139-144 т. 2), в якому відповідач ОСОБА_3 зазначає, що твердження позивача про набуття права власності на приміщення відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» є безпідставним, мешканці будинку набули право власності на свої квартири відповідно до статті 15 Закону України «Про власність». Зазначеною статтею Закону визначено, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно, а до спірних правовідносин слід застосовувати положення ст. 384 ЦК України в редакції від 16.01.2003 року. Вважає, що вона набула майно на законних підставах, здійснила державну реєстрацію прав, тому є добросовісним набувачем. Вказує, що в справі відсутні судові рішення про визнання недійсним правовстановлюючого документа власності — договору купівлі об`єкта приватизації шляхом викупу. Вимог про застосування наслідків нікчемного правочину також не заявлялось. Рішення міського голови та рішення сесії не є правовстановлюючим документом власності. Просить суд в задоволенні позову відмовити, застосувати наслідки пропуску позивачем строків позовної давності.
02.05.2023 року позивачем подано відповідь на відзив на позовну заяву (а.с. 165-171 т. 2), узагальнені доводи якої зводяться до того, що спірне підвальне приміщення, законним володільцем якого є співвласники будинку в особі позивача, вибуло з володіння не з їхньої волі, а тому наявні підстави для витребування цього майна від добросовісного набувача на підставі ст. 386 ЦК України. Вважає, що строки позовної давності позивачем пропущені не були, оскільки відповідач набула право власності на спірне приміщення лише 02.03.2023 року, про порушення своїх прав зі сторони ОСОБА_3 позивач дізнався після 23.03.2023 року. Крім того, позивачу не було відомо про факти відчужень спірного приміщення протягом 2016 – 2022 років, оскільки доступ до вказаних підвалів у жильців та ОСББ був, підвал фактично використовувався мешканцями будинку як укриття. Лише після набуття приміщення у власність відповідачки, після закриття вхідних дверей і початком ремонтих робіт у жильців будинку виникли перешкоди у користуванні. Отже, строк позовної давності по вимозі про витребування майна з чужого незаконного володіння не порушений.
30.06.2023 року відповідачкою подано заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву (а.с. 224-232 т. 2), в яких вона зазначає, що у встановленому законом порядку набула нерухоме майно, вчинивши нотаріальне посвідчення договору і його реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а тому є добросовісним набувачем. На час укладення та реєстрації договору в Реєстрі були відсутні відомості про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяження. Відповідач, як особа, яка добросовісно покаладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набула таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. Конструкція, за якою добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх витрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар.
Ухвалою суду Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.07.2023 року у справі за клопотанням представника позивача призначено судову будівельно-технічну експертизу, провадження у справі на час її проведення зупинено (а.с. 239-240 т. 2).
23.01.2024 року до суду надійшов висновок судової будівельно-технічної еспертизи від 17.01.2024 року № 3155 (а.с. 21 т. 3).
23.01.2024 року ухвалою суду провадження у справі було повновлено (а.с. 37 т. 3).
Ухвалою суду від 15.04.2024 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 143 т. 3).
12.11.2024 року представником відповідача подано заяву про застосування строків позовної давності. (а.с. 2-3 т. 4).
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.11.2024 року позовні вимоги Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Агро Луцьк» були задоволені частково – в частині витребування майна із чужого незаконного володіння, в задоволені решти позовних вимог – відмовлено (а.с. 16-22 т. 4).
Додатковим рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.11.2024 року на корить позивача з відповідачки ОСОБА_3 було стягнуто судові витрати на професійну правничу допомогу (а.с. 60-61 т. 4).
Постановою Волинського апеляційного суду від 18.02.2025 року рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.11.2024 року та додаткове рішення від 26.11.2024 року залишено без змін (а.с. 122-129 т. 4).
Додатковим рішенням Волинського апеляційного суду від 04.03.2025 року (а.с. 165-166 т. 4) на корить позивача з відповідачки ОСОБА_3 було стягнуто судові витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.
Постановою Верховного суду від 25 червня 2025 року рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.11.2024 року та постанову Волинського апеляційного суду від 18.02.2025 року в частині задоволення позовних вимог ОСББ «Агро Луцьк» до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння, додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.11.2024 року та додаткову постанову Волинського апеляційного суду від 04.03.2025 року скасовано, справу в частині позовних вимог ОСББ «Агро Луцьк» до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння та розподілу судових витрат передано на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с. 223-239 т. 4).
14.07.2025 року автоматизованою системою документообігу Луцького міськрайонного суду Волинської області зазначену цивільну справу було розподілено судді Рудській С.М., справу призначено до судового розгляду (а.с. 13 т. 5).
30.09.2025 року позивачем падано до суду додаткові письмові поясненя, в яких ОСББ «Арго Луцьк» просить в тому разі, якщо суд дійде висновку про спив позовної давності, вважати причини пропуску цього строку поважними (а.с. 28-38 т. 5).
В судовому засіданні представники позивача заявлені позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні до викладеного в заявах по суті спору.
Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив суд у задоволенні позову відмовити з підстав, наведених у відзиві та запереченнях.
Вислухавши пояснення представників сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що Рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради народних депутатів № 547 від 29.12.1989 року «Про прийняття в експлуатацію новозбудованих об`єктів» (а.с. 36 т. 1), затверджено акти Державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію 180-квартирного житлового будинку АДРЕСА_2 революції /перша черга № 108 квартир/ потужністю 5772,0 кв. м. та вирішено 180-квартирний житловий будинок АДРЕСА_2 революції /108-квартир/ потужністю 5772,0 кв. м. передати на баланс молодіжному житловому комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_1 », зобов`язано останнього передати вказаний будинок на баланс житлово-експлуатаційній дільниці № 11 до 01.04.1990 року.
Згідно акту Державної приймальної комісії від 28.12.1989 року про прийняття в експлуатацію вказаного будинку, затвердженого рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради народних депутатів № 547 від 29.12.1989 року відсутні відомості про наявність нежитлових (вбудованих, вбудовано-прибудованих) приміщень у вказаному будинку.
Із плану проекту підвалу від 09.01.1989 року, технічного паспорту - плану поверхів будівлі літери А-9 – підвал від 05.02.1990 року та матеріалів інвентаризаційної справи на нерухоме майно вбачається, що спірні приміщення в плані поверхів будівлі літери А-9 «підвал» зазначені під № І – є коридором, а приміщення під №№ ІІ, LLVII, LLVIII – є підвальними приміщеннями. 23.05.2002 року в «план поверхів будівлі літери А-9 – підвал» внесені зміни, згідно яких вказаним приміщенням присвоєні номери 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7 та зазначено площі цих приміщень, а саме: 1 - 3,90 м.кв.; 2 - 5,80 м.кв.; 3 - 39,70 м.кв.; 4 - 2,90 кв.м; 5 - 3,70 кв.м; 6 - 44,00 кв.м.; 7 - 40,80 кв.м. Загальна площа підвальних приміщень 1-7 становить 140,80 кв.м.
Розпорядженням міського голови від 30.05.2002 року № 313-рр «Про приватизацію нежитлового підвального приміщення за адресою: АДРЕСА_1 », спірне нежитлове приміщення було включено в перелік об`єктів, що підлягають приватизації шляхом викупу та на підставі вказаного розпорядження 12.06.2002 року було видано свідоцтво серія НОМЕР_1 про право власності на нежитлове підвальне приміщення (номери приміщень з 1 по 7) загальною площею 140,8 кв.м. за Луцькою міською радою (а.с. 71, 87 т. 2).
На підставі договору купівлі-продажу від 11.07.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Ариванюк Т.О., Луцька міська рада продала, а підприємець ОСОБА_6 купив нежитлове приміщення (номери приміщень з 1 по 7), загальною площею 140,8 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 66-70, 88 т. 2).
02.10.2002 року на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , остання купила нежитлове підвальне приміщення, що знаходиться в АДРЕСА_1 і складається з приміщень з № 1 по № 7 та має загальну площу 140,8 кв.м (а.с. 64-65 т. 2).
Надалі, 19.04.2006 року, ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Куртою Н.В., продала спірне нежитлове підвальне приміщення ОСОБА_8 (а.с. 61-63 т. 2).
ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення з відстрочкою платежу від 08.12.202006 року, продав спірне нежитлове підвальне приміщення ОСОБА_4 (а.с. 72-75 т. 2).
Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 22.11.2016 року у справі № 903/321/16 за позовом ОСББ «Арго Луцьк» до Луцької міської ради, Виконавчого комітету Луцької міської ради , треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів – ОСОБА_4 , ПАТ «Комерційний банк «Надра» позовні вимоги ОСББ «Арго Луцьк» було задоволено - визнано незаконним та скасовано розпорядження міського голови від 30.05.2002 №313-рр «Про приватизацію нежитлового підвального приміщення за адресою: АДРЕСА_1 » (а.с. 91-105 т. 1).
Вказаним судовим рішенням встановлено, що в нежитлових підвальних приміщеннях (№№ з 1 по 7), загальною площею 140,8 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , розташовані інженерні мережі водопостачання, опалення та каналізації, обладнані запірною арматурою, лічильники, згідно наданих позивачем до матеріалів справи плану підвалу з мережею отоплення; плану підвалу електрифікації та магістральної сітки; плану підвалу сітки диспетчеризації; плану підвалу електропоставки і зв`язку; плану поставки із сіткою водопостачання, каналізації, які повинні використовуватись всіма співвласниками житлового будинку. Нежитлові приміщення (№ № з 1 по 7), загальною площею 140,8 м.кв., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , входять до складу неподільного майна житлового комплексу та є технічними приміщеннями, а відтак вказане неподільне майно повинно перебувати в спільній сумісній власності співвласників багатоквартирного будинку, що не підлягає відчуженню. План проекту підвалу житлового будинку від 09.01.1989 року є документами, які підтверджують той факт, що вказане приміщення є підвальними приміщеннями з моменту забудови та здачі житлового будинку АДРЕСА_1 в експлуатацію, який надалі був заселений жителями (співвласниками квартир), а також те, що спірні приміщення площею 140,8 м.кв. є допоміжними в яких проходять усі комунікації будинку (інженерні комунікації та технічні пристрої), а відповідно, є об`єктом спільної сумісної власності співвласників багатоквартирного будинку. цього, відповідно до Акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта від 28.12.1989 року, в якому визначено площу та кількість квартир в тому числі і підземна частина яка складається із об`єму в 597,3м.кв. та відсутності будівель соціальної сфери. Докази зворотнього у матеріалах справи відсутні. Оскільки підвальні приміщення (№№ з 1 по 7), загальною площею 140,8 м.кв. є допоміжними, в яких проходять усі комунікації будинку (інженерні комунікації та технічні пристрої), а відповідно, є об`єктом спільної сумісної власності співвласників багатоквартирного будинку, суд дійшов висновків, що такі допоміжні приміщення не можуть бути передані в оренду чи відчужені без згоди об`єднання співвласників багатоквартирного будинку.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.06.2015 року, ухваленому у справі № 161/3512/15 за позовом ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки було звернено стягнення на нежитлове приміщення загальною площею 140,8 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в рахунок погашення ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором від 08.05.2007 року, укладеним між нею та ПАТ КБ «Надра».
01.02.2021 року ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області стягувач ПАТ КБ «Надра» був замінений на його правонаступника ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» у справі № 161/3512/15 за позовом ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Надалі, ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27.09.2021 року було здійснено заміну стягувача ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» на його правонаступника ТОВ «Цикл Фінанс» у справі за позовом ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Судом також встановлено, що 01.07.2021 на підставі договору купівлі-продажу № 1246, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В., ТОВ «Цикл Фінанс» продало, а ТОВ «Н-ЗАКОН ТА ПОРЯДОК» набуло право власності на спірне приміщення.
30.01.2023 ТОВ «НЕРУХОМІСТЬ-ЗАКОН ТА ПОРЯДОК» на підставі договору купівлі-продажу продало нежитлове підвальне приміщення за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_5 (а.с. 130-133 т. 1).
В подальшому, 02.03.2023 ОСОБА_5 на підставі договору дарування № 103 подарувала вказане приміщення відповідачці ОСОБА_3 (а.с. 138-138 т. 1).
Частиною 2 ст. 382 ЦК України передбачено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
Отже, частина друга статті 382 ЦК України визначає правовий режим допоміжних приміщень і приміщень загального користування житлового будинку у дво- або багатоквартирному будинку. Зокрема, за власниками квартир у таких будинках на праві спільної сумісної власності закріплюються приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше ніж одну квартиру. Ця норма спрямована на порядок користування мешканцями квартир зазначеними приміщеннями та обладнанням.
Усі зазначені об`єкти становлять єдине ціле з квартирами і житловим будинком, призначені вони для постійного обслуговування і забезпечення відповідної експлуатації всього будинку.
У той же час законодавство розділяє поняття допоміжного приміщення та нежилого приміщення.
Згідно зі ст.1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна.
Допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення).
Нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна.
Згідно частин 1-5 ст. 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку.
Згідно з ст. 11, ч. 2 ст. 382 ЦК України власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», у процесі приватизації громадяни набувають право власності на квартири та допоміжні приміщення багатоквартирного будинку, які призначені для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення). Перелік таких приміщень не є вичерпним.
Виходячи з положень п. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків та жилої площі в гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.
Конституційний Суд України у рішенні від 02.03.2004 року у справі № 4-рп/2004 зазначив, що аналізуючи порушені у конституційному зверненні і конституційному поданні питання щодо права власників приватизованих і неприватизованих квартир багатоквартирних будинків та органів місцевого самоврядування і місцевих державних адміністрацій розпоряджатися допоміжними приміщеннями, а також конструктивними елементами таких будинків (фундамент, несучі стіни, міжповерхові перекриття, сходові марші і т. ін.), потрібно виходячи з правової характеристики спільного майна власників квартир, конкретизованої у Законі України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку».
У рішенні від 09.11.2011 року у справі № 14-рп/2011 Конституційний Суд України вказав, що за законодавством України допоміжне приміщення у дво- або багатоквартирному будинку, гуртожитку має своє функціональне призначення, яке полягає у забезпеченні експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців. Під поняттям «мешканці» треба розуміти власників, співвласників, наймачів, орендарів окремих житлових і нежитлових приміщень будинку, які проживають у будинку і становлять визначене коло суб`єктів, які реалізують право спільної власності на 
її об`єкт - допоміжні приміщення. Крім того, таке функціональне призначення‚ як обслуговування дво- або багатоквартирного будинку‚ має і прибудинкова територія навколо нього, визначена актом на право власності чи користування земельною ділянкою. З цього випливає, що допоміжне приміщення може бути розташоване і поза межами дво- або багатоквартирного будинку.
Разом з тим нежиле приміщення - це приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин.
На час набуття співвласниками квартир у спірному будинку в порядку Закону України «Про приватизації державного житлового фонду», та на момент приватизації спірного приміщення, а також станом на час створення ОСББ, було чинним «Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян», затверджене наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15.09.1992 року № 56, у пункті 17 якого вказано, що нежилі приміщення житлового фонду, які використовуються підприємствами торгівлі, громадського харчування, житлово-комунального та побутового обслуговування населення на умовах оренди, передаються у комунальну власність відповідних міських, селищних, сільських Рад народних депутатів. Порядок передачі відомчого житлового фонду у комунальну власність визначається Кабінетом Міністрів України.
Згідно з п. 41 вказаного «Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян», не підлягають приватизації допоміжні приміщення жилих будинків, які призначені для забезпечення експлуатації та обслуговування будинку (приміщення теплопунктів, котельних, сміттєзбірників, колясочних, приміщення, через які прокладено мережі комунікації, а також: приміщення, які використовуються для розміщення обслуговуючого будинок персоналу, та складські приміщення). Власником перерахованих приміщень після приватизації квартир є товариство власників квартир. Вільні підвальні приміщення за згодою власників квартир будинку переобладнуються під кладові й передаються їм у власність безкоштовно у встановленому порядку.
Також на той час діяла норма ст. 19 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», згідно якого спільне майно співвласників багатоквартирного будинку складається з неподільного та загального майна. Неподільне майно перебуває у спільній сумісній власності співвласників багатоквартирного будинку. Неподільне майно не підлягає відчуженню. Загальне майно перебуває у спільній частковій власності співвласників багатоквартирного будинку. Власники приміщень володіють, користуються і у встановлених цим Законом та цивільним законодавством межах розпоряджаються спільним майном. При відчуженні приміщення в жилому будинку право на частку неподільного майна підлягає відчуженню разом з приміщенням без виділення частки в натурі. 
Об`єкти права спільної власності на майно можуть бути передані в користування фізичній або юридичній особі або групі осіб у разі, якщо це не пов`язано з порушенням прав і інтересів інших співвласників неподільного та загального майна, які охороняються законом. 
З наведених норм також випливає, що у житлових будинках можуть бути як допоможні, так і нежилі приміщення, які мають окреме, незалежне призначення (магазини, кафе, перукарні, художні майстерні тощо).
Отже, у багатоквартирних жилих будинках можуть розташовуватись і нежилі приміщення, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, до житлового фонду не входять (частина третя статті 4 ЖК України) і в результаті приватизації квартир такого будинку їх мешканцями право власності в останніх на ці приміщення не виникає.
Для розмежування допоміжних приміщень багатоквартирного жилого будинку, які призначені для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку і входять до житлового фонду, та нежилих приміщень, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, до житлового фонду не входять, слід виходити як з місця їхнього розташування, так і із загальної характеристики сукупності властивостей таких приміщень, зокрема способу і порядку їх використання.
Зазначений правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 року у справі № 598/175/15-ц (провадження № 14-363цс19), від 15.05.2019 року у справі № 461/889/13-ц (провадження № 14-636цс18).
При вирішенні даного спору ключовим є визначення правового статусу спірних приміщень у багатоквартирному будинку, а саме встановлення того, чи відноситься вони до допоміжних чи є нежитловими приміщеннями в структурі житлового будинку.
При цьому допоміжними приміщеннями є всі без винятку приміщення багатоквартирного житлового будинку, незалежно від наявності або відсутності в них того чи іншого обладнання, комунікацій, адже їх призначенням є обслуговування не лише будинку, а й власників квартир, підвищення життєвого комфорту і наявність різних способів задоволення їх побутових потреб, пов`язаних із життєзабезпеченням. І лише приміщення, що з самого початку будувалися як такі, використання яких мало інше призначення (магазини, перукарні, офіси, поштові відділення тощо), залишаються тими, що не підпадають під правовий режим допоміжних приміщень. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.07.2018 року у справі № 916/2069/17, від 22.11.2018 року у справі № 904/1040/18, від 15.05.2019 року у справі № 906/1169/17.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.05.2019 року у справі № 552/7636/14-ц дійшла висновку, що нежиле приміщення - це приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин.
Відповідно до додатку Б «Терміни та визначення понять» норм ДБН В.2.2-15-2005 (втратили чинність згідно наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26.03.2019 року № 87): 
підсобні приміщення багатоквартирного житлового будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (сходові клітки, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, комори, сміттєзбірні камери, горища, підвали, шахти тощо);
нежитлове приміщення - приміщення в структурі житлового будинку, що не відноситься до житлового фонду. Є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин;
поверх підвальний (перший підземний поверх) - поверх з позначкою підлоги приміщень нижче планувальної позначки землі більш ніж на половину висоти приміщення;
поверх технічний - поверх для розміщення інженерного обладнання і прокладання комунікацій, може бути розташований у нижній (технічне підпілля), верхній (технічне горище) або в середній частині будинку;
вбудовані приміщення - приміщення, які є частиною внутрішнього об`єму будівлі.
Згідно розділу 3 «Терміни та визначення понять» ДБН В.2.2-15:2019 (чинні з 01.12.2019 року, затверджені наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26.03.2019 року № 87) визначено, що допоміжні приміщення багатоквартирного житлового будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєзбірні камери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення) (п. 3.7) , нежитлове приміщення - приміщення в структурі житлового будинку, що не відноситься до житлового фонду (3.24), поверх підвальний (перший підземний поверх) (3.34), поверх з позначкою підлоги приміщень нижче планувальної позначки землі більш ніж на половину висоти приміщення.
З висновку судової будівельно-технічної експертизи, проведеної експертом Волинського відділення Львівського НДІСЕ від 17.01.2024 року № 3155, вбачається, що при наданих матеріалах, за умов наведених в дослідницькій частині висновку експерта, та за результатами проведеного візуально-інструментального обстеженням приміщень підвалу:
- коридор (І) - 11,5 кв.м. (відповідає приміщенню №1 згідно технічного паспорту від 22.05.2002); підвал (II) - 48,5 кв.м.; (відповідає приміщенню № 3 згідно технічного паспорту від 22.05.2002); підвал (LLVII) - 40,8 кв.м.; (відповідає приміщенню №6 згідно технічного паспорту від 22.05.2002); підвал (LLVIII) - 51,1 кв.м., (відповідає приміщенню № 7 згідно технічного паспорту від 22.05.2002) за адресою: АДРЕСА_1 наявні конструктивні елементи фундаменту - бетонні блоки. Разом з тим, наявні наступні інженерні мережі: інженерні мережі опалення; інженерні мережі водопостачання; інженерні мережі каналізації; інженерні мережі електропостачання;
- при наданих матеріалах, за умов наведених в дослідницькій частині висновку експерта, відповідно до роз`яснень нормативно-правових актів в галузі будівництва, зокрема закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» та Державних будівельних норм ДБН В.2.2-15:2019 «Житлові будинки. Основні положення» приміщення підвалу: коридор (І) - 11,5м2; (відповідає приміщенню №1 згідно технічного паспорту від 22.05.2002); підвал (II) - 48,5м2; (відповідає приміщенню №3 згідно технічного паспорту від 22.05.2002); підвал (LLVII) - 40,8м2; (відповідає приміщенню №6 згідно технічного паспорту від 22.05.2002); підвал (LLVIII) - 51,1м2, (відповідає приміщенню №7 згідно технічного паспорту від 22.05.2002) за адресою: АДРЕСА_1 , являються допоміжними приміщеннями.
- з проектної документації по будинку (план проекту підвалу від 09.01.1989 року; план поверхів будівлі літери А-9 – підвал від 05.02.1990; план підвалу – електросвітлення та магістральні мережі; план підвалу з мережами опалення; план підвалу – мережі диспетчеризації; план підвалу з мережами водопостачання, каналізації; план підвалу - електропостачання та пристрої зв`язку) та матеріалів інвентаризаційної справи на нерухоме майно вбачається, що спірне приміщення позначене на «плані поверхів будівлі літери А-9 підвал» під № І – є коридором, а приміщення під № № ІІ, LLVII, LLVIII – є підвальними приміщеннями, з вказаних документів вбачається, що в цих приміщеннях розташовані інженерні мережі водопостачання, опалення та каналізації, лічильники;
- лінійні мережі внутрішньої зливової каналізації К2 від приймальної воронки на покрівлі через всі поверхи по стояку виводяться в зовнішню систему каналізації (колодязь № 3 - див. аркуші проекту 137-87-01-ВК) трубою діаметром 100 мм через зовнішню стіну приміщення № 4. Обладнання відсутнє, не передбачено проектом. Частина лінійної мережі господарчої каналізації К1 збирає стоки зі стояків каналізації трубою діаметром 100 мм і також виводить зібрані стоки через зовнішню стіну приміщення № 4 назовні в колодязь № 5. Обладнання відсутнє, не передбачено проектом. На момент огляду дане нежитлове приміщення не експлуатується, не підключене до мереж електро-, газо-, водопостачання, каналізації, опалення та інших внутрішньо будинкових мереж, перебуває в стані, що потребує ремонту. 
Таким чином, з урахуванням висновків судової будівельно-технічної експертизи № 3155 від 17.01.2024 року, наявної в матеріалах справи технічної документації, обставин, встановлених у постанові Рівненського апеляційного господарського суду від 22.11.2016 року у справі № 903/321/16, суд приходить до висновку, що спірне підвальне приміщення за своїми технічними та юридичними характеристиками є допоміжним – в ньому знаходяться інженерні комунікації (інженерні мережі опалення; інженерні мережі водопостачання; інженерні мережі каналізації; інженерні мережі електропостачання), необхідні для забезпечення санітарно-гігієнічних умов і безпечної експлуатації квартир, без доступу до яких експлуатація житлового будинку є неможливою.
Також в матеріалах справи наявний висновок будівельно-технічної експертизи від 13.03.2024 року, проведеної судовим експертом Згоник Н.М. за заявою відповідачки (а.с. 62-118 т. 3), який є відмінним від висновку будівельно-технічної експертизи, проведеної на підставі ухвали суду від 03.07.2023 року. 
Відповідно до ст. 110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.
Суд не приймає до уваги вказаний висновок експерта від 13.03.2024 року в частині висновку про те, що спірне приміщення не має ознак допоміжного приміщення, оскільки наведені у ньому висновки не узгоджуються з іншими наявними у справі доказами, самі по собі підвали, згідно з положенням п.3.7 ДБН В.2.2-15:2019 «Житлові будинки. Основні положення», відносяться до допоміжних приміщень багатоквартирного житлового будинку.
Одночасно з цим, стороною відповідача не доведено, що спірне підвальне приміщення не належить до об`єктів житлового фонду, є самостійним об`єктом нерухомого майна, та що з самого початку (зі стадії проектування) воно будувалося з іншим цільовим призначенням – для потреб непромислового характеру.
Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, а також право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.
Згідно з частиною 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Непорушність права власності закріплено також ст. 321 ЦК України, відповідно до частини першої якої - ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. 
Саме власник має право витребувати майно з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України).
Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема, від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України (висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 17.02.2016 року (провадження № 6-2407цс15).
Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17.12.2014 року (провадження № 6-140цс14), власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. При цьому норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке в подальшому відчужене набувачем третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.
Право власника згідно із частиною першою статті 388 ЦК України на витребування майна від добросовісного набувача пов`язане з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування майна від добросовісного набувача, є вичерпним. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини першої згаданої статті).
З положень ч.ч. 1, 2 ст. 369 ЦК України слідує, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.
У разі безвідплатного набуття майна в особи, яка не мала права його відчужувати, власник на підставі ст. 387 ЦК України має право витребувати його від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, незалежно від добросовісності останньої (Постанова ВП ВС від 09.11.2021 року у справі № 466/8649/16-ц).
Спірне підвальне приміщення, законним володільцем якого є співвласники будинку в особі позивача, вибуло з володіння не з їхньої волі, без надання згоди на його відчуження, було набуто відповідачем безоплатно на підставі договору дарування, а тому наявні в даному випадку підстави для витребування такого майна від ОСОБА_3 незалежно від добросовісності останньої на підставі статті 388 ЦК України. 
Аналогічна правова позиція про витребування допоміжних підвальних приміщень в кінцевого власника викладена в постанові Верховного Суду від 07.07.2021 року у справі № 461/4259/18.
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність – це строк в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Частною 1 ст. 267 ЦК України визначено, що позовна давність починається від дня коли особа дізналася, або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
У постанові Великої палати Верховного суду від 26 листопада 2019 року у справі № 914/3224/16 зроблено висновок про те, що для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (оосба дізналася або повинна була дізнатись про це порушення) чинники.
Аналіз стану проінформованості особи, вираженого дієсловами «довідалася» та «могла довідатися» у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного прав і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.
Закон також не пов`язує перебіг позовної давності за віндикаційним позовом ані з укладенням певних правочинів щодо майна позивача, ані з фактичним переданням майна порушником, який незаконно заволодів майном позивача, у володіння інших осіб.
В ході розгляду справи судом було встановлено, що позивач – юридична особа ОСББ «Арго Луцьк» була зареєстрована 21.07.2015 року, номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб - підприємців про проведення державної реєстрації 11981020000009052.
Як вбачається з Акту приймання-передачі житлового будинку з балансу ТзОВ «М.Ж.К.» на баланс ОСББ «Агро Луцьк» від 05.04.2016 року було встановлено, що нежитлові приміщення з № 1 по № 7 загальною площею 140,8 кв.м належать ОСОБА_4 (договір купівлі-продажу нежитлового приміщення від 08.12.2006 року, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 12921439 від 15.11.2006 року). 
Суд вважає, що про порушення свого права та особу, яка це право порушила, позивачу стало відомо саме 05.04.2016 року - під час приймання на свій баланс житлового будинку АДРЕСА_1 .
Підтвердженням цих обставин є також факт звернення позивача у травні 2016 року до Господарського суду Волинської області з позовом у справі № 903/321/16, де ОСОБА_4 була залучена у якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів, як власник спірного майна (а.с. 91-105 т. 1).
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).
Таким чином, суд приходить до висновку, що строк позовної давності на час звернення позивачу до суду з даним позовом (29.03.2023 року) сплинув.
Частиною 5 ст. 267 ЦК України визначено, якщо суд визнає поважними причини порушення позовної давності, порушене право підлягає захисту.
Позивач у своїй заяві від 30.09.2025 року(а.с. 28-38 т. 5) просив, в тому разі, якщо суд дійде висновку про спив позовної давності, вважати причини пропуску цього строку поважними.
В якості поважних причин пропуску позовної давності ОСББ «Арго Луцьк» зазначає ту обставину, що до моменту набуття права власності на спірне приміщення відповідачкою, ОСББ тривалий час відкрито володіло спірним майном, мало безперешкодний доступ до приміщення, здійснюючи необхідні роботи по підтриманню технічного стану приміщення та розміщених в ньому комунікацій, а вперше про відповідачку дізналося лише 23.03.2023 року, отримавши відповідну довідку з реєстру.
Суд вважає, що вказані позивачем причини пропуску строки позовної давності не є поважними, а крім того, не підтверджуються доказами, наявними у даній справі.
Так, з пояснень свідка ОСОБА_9 , допитаного судом за клопотанням позивача, слідує, що він був головою ОСББ «Арго Луцьк» в період з 2015 року по кінець 2023 року. Про особу власника спірного приміщення ( ОСОБА_4 ), йому, як голові ОСББ, було відомо під час обрання його на цю посаду. Періодично доступ до спірного приміщення у ОСББ припинявся, оскільки з`являлися невідомі йому особи, які стверджували що вони є власниками приміщення, встановлювали замки на вхідних дверях до підвалу. Мав місце випадок, коли відбувалося залиття підвального приміщеня, але потрапити до нього ОСББ не мало можливості через відсутність ключів. З цього приводу до лютого 2023 року ОСББ з заявами до правоохоронних органів, позовами до суду ОСББ не зверталося.
Також з пояснень свідка ОСОБА_10 , надавних в судовому засіданні слідує, що він є чоловіком відповідачки. Станом на день набуття відповідачкою право власності на спірне приміщення, воно знаходилася в незадовільному технічному стані, мало сліди неоднаразоваго залиття, комунікації розташовані в підвальному приміщенні не було видно – вони були сховані під панелями. Приміщення було обладнано металевими дверима, які закривалися на ключ.
Суд вважає, що показаннями вказаних свідків твердження позивача про його безперешкодний доступ до спірного приміщення об`єктивно спростовується. 
За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.
Якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму).
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частини третя статті 267 ЦК України).
В ході розгляду справи судом, 12.11.2024 року, стороною відповідача було подано письмову заяву про застосування строків позовної давності (а.с. 2-3 т. 4).
За таких обставин суд вважає за необхідне у задоволенні позову Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Арго Луцьк» до ОСОБА_3 , про витребування майна з чужого незаконного володіння слід відмовити у зв`язку із спливом позовної давності.
Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 77-81, 141, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Арго Луцьк» до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння – відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України - з дня складення рішення в повному обсязі.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на рішення суду всіма учасниками справи. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Позивач: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Арго Луцьк», місцезнаходження: Волинська область, м. Луцьк, проспект Соборності, 24, код ЄДРПОУ: 39903204.
Відповідач: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Повний текст рішення суду складений та підписаний 30 квітня 2026 року. 

Суддя Луцького міськрайонного
суду Волинської області     С.М. Рудська