номер провадження справи 4/11/26

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.05.2026 Справа № 908/164/26
м.Запоріжжя Запорізької області 
за позовом  ОСОБА_1 , ( АДРЕСА_1 ), представник позивача адвокат Мунтян Олег Леонідович, ( АДРЕСА_2 )
до відповідача 1 Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародний дослідницький центр мастильних матеріалів - Лабексперт», (71101, Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Мелітопольське шосе, буд. 20)
до відповідача 2 Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради, (69005, м. Запоріжжя, бул. Центральний, буд. 27)
третя особа на стороні відповідача 1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , АДРЕСА_4, адреса електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_1 
про визнання трудових відносин припиненими та зобов`язання вчинити реєстраційні дії 

Суддя Зінченко Н.Г. 
при секретарі судового засідання Проценко І.Е.

від позивача - Мунтян О.Л., на підставі Ордеру на надання правової допомоги серія АР № 1290642 від 20.01.2026;
від відповідача 1 - не з`явився;
від відповідача 2 - не з`явився;
від третьої особи - не з`явився;

21.01.2026 до Господарського суду Запорізької області через підсистему «Електронний суд» ЄСІКС надійшла позовна заява вих. № б/н від 20.01.2026, сформована в підсистемі «Електронний суд» ЄСІКС 21.01.2026, (вх. № 245/08-07/26 від 22.01.2026) ОСОБА_1 , АДРЕСА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародний дослідницький центр мастильних матеріалів - Лабексперт», м. Бердянськ Запорізької області і до Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради, м. Запоріжжя про:
- визнання трудових відносин між ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Міжнародний дослідницький центр мастильних матеріалів - Лабексперт» (код ЄДРПОУ 3402822) припиненими з дати набрання рішення законної сили, у зв`язку зі звільненням з посади директора за власним бажанням на підставі ч.1 ст. 38 КЗпП України;
- зобов`язання Департамент адміністративних послуг Запорізької міської ради вчинити реєстраційну дію щодо внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань в розділ «Відомості про керівника юридичної особи та про інших осіб (за наявності), які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи» запису про звільнення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з посади директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародний дослідницький центр мастильних матеріалів - Лабексперт» (код ЄДРПОУ 34028228) з дати набрання рішення Господарського суду Запорізької області по даній справі законної сили та виключити її із числа осіб, які мають право вчиняти дії від імені Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародний дослідницький центр мастильних матеріалів - Лабексперт» (код ЄДРПОУ 34028228).
Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.01.2026 справу № 908/164/26 за вищевказаною позовною заявою розподілено судді Зінченко Н.Г.
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 27.01.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 908/14/26 та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, присвоєний номер провадження справи 4/11/26, підготовче засідання призначено на 03.03.2026.
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 03.03.2026 до участі у справі № 908/164/26 у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача 1 залучений засновник (учасник) ТОВ «Міжнародний дослідницький центр мастильних матеріалів - Лабексперт» ОСОБА_2, Сполучене Королівство, Британія, продовжений строк підготовчого провадження у справі № 908/164/26 до 06.04.2026 та підготовче засідання відкладено на 6.04.2026.
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 06.04.2025 закрито підготовче провадження у справі № 908/164/26, справу призначено до розгляду по суті, судове засідання призначено на 04.05.2026.
В судове засідання 04.05.2026 з`явився представник позивача, фіксація судового процесу здійснювалася з використанням системи відеоконференцзв`язку: vkz.court.gov.ua. 
В судовому засіданні 04.05.2026 справу розглянуто, на підставі ст. 240 ГПК України судом прийнято вступну та резолютивну частини рішення.
Відповідно до ст. 219 ГПК України рішення у даній справі прийнято за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та долучених судом до матеріалів справи.
Відповідачі 1 і 2 та третя особа на стороні відповідача 1 в жодне судове засідання у справі № 908/164/26 не з`явилися. Відповідач 1 та третя особа на стороні відповідача 1 про поважність причин неявки суд жодного разу не повідомляли. Заяв про визнання позову від відповідача 1 до суду не надходило. 
Відповідачем 2 подано суду відзив на позовну заяву, в якому Департамент адміністративних послуг Запорізької міської ради просить суд здійснювати розгляд справи без участі в судових засіданнях представника Департаменту. 
У відповідності до ст. 42 ГПК України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. 
Наразі відповідними Указами Президента України строк, на який на території України введено режим воєнного стану, продовжено до 02.08.2026 включно. 
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06.12.2022 № 1364 «Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України наказом № 309 від 22.12.2022, зареєстрований в у Міністерстві юстиції України 23.12.2022 за № 1668/39004, затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією.
Згідно вказаного Переліку з урахуванням наступних змін, внесених відповідними наказами, вся територія Бердянської міської територіальної громади Запорізької області входить до переліку тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України (з 27.02.2022 по теперішній час).
Враховуючи територіальне перебування відповідача 1 на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, відповідно до вимог ч. 1 ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» всі ухвали Господарського суду Запорізької області у справі № 908/164/26 опублікована на офіційному веб-сайті судової влади України.
За приписами зазначеної норми Закону якщо остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи учасників справи знаходиться на тимчасово окупованій території, суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають офіційної електронної адреси, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням такого оголошення відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.
Про дату, час та місце розгляду справи № 908/164/26 третя особа на стороні відповідача 1 повідомлялася належним чином ухвалами суду по справі від 03.03.2026 і від 06.04.2026, які станом на час ухвалення рішення суду не поверталися до суду без вручення адресату. 
Отже, суд вважає, що ним вжито достатньо заходів для повідомлення відповідачів 1 і 2 та третю особу на стороні відповідача 1 про відкриття провадження у справі № 908/164/26 та подальший розгляд справи. 
Судом також враховано, що відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008, сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. 
Таким чином, не лише на суд покладається обов`язок належного повідомлення сторін про час та місце судового засідання, але й сторони повинні вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Про хід розгляду справи відповідачі 1 і 2 та третя особа на стороні відповідача 1 могли дізнатись з офіційного веб-порталу Судової влади України «Єдиний державний реєстр судових рішень»://reyestr.court.gov.ua/. Названий веб-портал згідно з Законом України «Про доступ до судових рішень» № 3262-IV від 22.12.2005 є відкритим для безоплатного цілодобового користування.
Також судом враховано, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).
Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі «Красношапка проти України», від 02.12.2010 «Шульга проти України», від 21.10.2010 «Білий проти України»).
Дослідивши матеріали справи, суд не вбачає підстав для відкладення судового засідання та вирішив за можливе розглядати справу по суті в судовому засіданні 04.05.2026 за відсутністю відповідачів 1 і 2 та третьої особи на стороні відповідача 1, оскільки їх неявка не перешкоджає вирішенню спору. 
Заявлені позивачем вимоги викладені в позовній заяві, мотивовані посиланням на приписи ст. 38 Кодексу Законів про працю України (КЗпП України) та положення Статуту ТОВ «Міжнародний дослідницький центр мастильних матеріалів - Лабексперт». Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 позбавлена можливості звільнитись із займаної посади директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародний дослідницький центр мастильних матеріалів - Лабексперт» у передбачений чинним законодавством спосіб, чим порушено трудові права позивача. Враховуючи, що позивачем виконані всі вимоги чинного законодавства та установчих документів ТОВ «Міжнародний дослідницький центр мастильних матеріалів - Лабексперт» щодо процедури звільнення за власним бажанням, а відповідачем 1 не виконано вимоги чинного законодавства та не здійснено дій, спрямованих на вирішення питання про звільнення позивача з посади директора Товариства, чим порушуються охоронювані законом права останнього, позивач просить суд позов задовольнити повністю, визнати трудові відносини між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Міжнародний дослідницький центр мастильних матеріалів - Лабексперт» припиненими з моменту набрання судовим рішенням законної сили, у зв`язку із звільненням з посади директора за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Окрім того, позивач просить суд зобов`язати Департамент адміністративних послуг Запорізької міської ради внести відповідні зміни до відомостей про керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародний дослідницький центр мастильних матеріалів - Лабексперт», що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та виключити з ЄДР відомості про ОСОБА_1 , як керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародний дослідницький центр мастильних матеріалів - Лабексперт». Також позивач просить суд стягнути з відповідача 1 на його користь витрати зі сплати судового збору, оскільки спір доведено до суду саме з його вини.
13.02.2026 до Господарського суду Запорізької області через підсистему «Електронний суд» ЄСІКС від відповідача 2 надійшов Відзив на позовну заяву (вх. № 3489/08-08/26 від 16.02.2026), в якому Департамент адміністративних послуг Запорізької міської ради зазначив, що вирішення вимоги про припинення повноважень та визнання трудових відносин між ОСОБА_1 та ТОВ «Міжнародний дослідницький центр мастильних матеріалів - Лабексперт» припиненими з дати набрання рішення законної сили, у зв`язку зі звільненням з посади директора за власним бажанням на підставі ч.1 ст. 38 КЗпП України, має бути здійснено на розсуд суду. Стосовно вимоги щодо зобов`язання Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради вчинити реєстраційну дію щодо внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань в розділ «Відомості про керівника юридичної особи та про інших осіб (за наявності), які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи» запису про звільнення ОСОБА_1 з посади директора ТОВ «Міжнародний дослідницький центр мастильних матеріалів - Лабексперт» з дати набрання рішення господарського суду по даній справі законної сили та виключити її із числа осіб, які мають право вчиняти дії від імені ТОВ «Міжнародний дослідницький центр мастильних матеріалів - Лабексперт», відповідач 2 заперечень не має, оскільки дана позовна вимога є похідною від основної позовної вимоги та відповідає вимогам ст. 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань».
Письмового відзиву на позовну заяву у встановлені судом строки відповідач 1 суду не надав. 
Згідно ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
За таких обставин, суд вирішив розглянути справу за наявними матеріалами.
Третя особа на стороні відповідача 1 письмових пояснень по суті спору суду також не надала.
Розглянувши зібрані у справі докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд

УСТАНОВИВ

Товариство з обмеженою відповідальністю «Міжнародний дослідницький центр мастильних матеріалів - Лабексперт» (ідентифікаційний код юридичної особи 34028228) створено рішенням Засновника (учасника) шляхом зміни назви від Товариства з обмеженою відповідальністю «Азовська регіональна лабораторія сертифікаційних випробувань мастил та олив» ( код 34028228) та є його правонаступником всіх прав та обов`язків у повному обсязі, зареєстроване 20.01.2006.
Відповідно до Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародний дослідницький центр мастильних матеріалів - Лабексперт» в редакції 2020 року (затверджена рішенням єдиного власника, протокол № 3-2020 від 19.03.2020) та інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань єдиним власником (учасником) Товариства є ОСОБА_2 , АДРЕСА_4. 
ОСОБА_1 (позивач у справі, ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) протоколом Загальних зборів учасників від червня 2016 року обрана директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Азовська регіональна лабораторія сертифікаційних випробувань мастил та олив», яке згодом, рішенням єдиного власника, на підставі Протоколу № 3-2020 від 19.03.2020 та наказу № 9 від 29.04.2020 перейменовано на ТОВ «Міжнародний дослідницький центр мастильних матеріалів - Лабексперт» (код ЄДРПОУ 34028228), юридична адреса згідно інформації Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на офіційному сайті Міністерства юстиції України: https://usr.minjust.gov.ua з 14.06.2016: 71101, Запорізька область, місто Бердянськ, вулиця Мелітопольське шосе 20. 
На підставі наказу ТОВ «Азовська регіональна лабораторія сертифікаційних випробувань мастил та олив» (перейменовано на ТОВ «Міжнародний дослідницький центр мастильних матеріалів - Лабексперт») № 20-к від 14.06.2016 позивач приступилп до виконання обов`язків директора ТОВ «Азовська регіональна лабораторія сертифікаційних випробувань мастил та олив» (в подальшому перейменоване на ТОВ «Міжнародний дослідницький центр мастильних матеріалів - Лабексперт»), про що наявний відповідний запис № 13 від 15.06.2016 в трудовій книжці ОСОБА_1 .
Між позивачем, як директором, та ТОВ «Міжнародний дослідницький центр мастильних матеріалів Лабексперт», як роботодавцем, письмовий трудовий договір не укладався. 
Вступ позивача на посаду директора оформлено лише наказом по підприємству, що є належним оформленням трудових відносин та підставою для нарахування заробітної плати.
Відомості про те, що позивач є директором ТОВ «Міжнародний дослідницький центр мастильних матеріалів - Лабексперт», внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань . 
З моменту повномасштабного вторгнення РФ в Україну 24.02.2022 та по теперішній час місто Бердянськ, де зареєстроване та знаходиться ТОВ «Міжнародний дослідницький центр мастильних матеріалів - Лабексперт», перебуває під тимчасовою окупацією. 
З квітня 2022 року позивач виїхала з тимчасово окупованого міста Бердянськ на підконтрольну територію України, та на теперішній час знаходиться у селище Петропавлівська Борщагівка, Київська області. 
ТОВ «Міжнародний дослідницький центр мастильних матеріалів - Лабексперт» залишилось в місті Бердянськ та на підконтрольній Україні території не перереєстроване.
З квітня 2022 року по теперішній час позивач як директор ТОВ «Міжнародний дослідницький центр мастильних матеріалів - Лабексперт» не виконує свої обов`язки та фактично припинила трудові відносини з ТОВ «Міжнародний дослідницький центр мастильних матеріалів - Лабексперт» як директор, заробітна плата позивачу як директору Товариства не сплачується. 
Разом із тим за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб , фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на час вирішення спору судом Товариства директором значиться саме ОСОБА_1 . 
В грудні 2025 року позивач звернулася із письмовою заявою про звільнення за власним бажанням до засновника та єдиного учасника ТОВ «Міжнародний дослідницький центр мастильних матеріалів - Лабексперт» - громадянина Сполученого Королівства, Британія ОСОБА_2 та до ТОВ «Міжнародний дослідницький центр мастильних матеріалів - Лабексперт». 
У своїй заяві про звільнення позивач просила звільнити її з посади директора ТОВ «Міжнародний дослідницький центр мастильних матеріалів - Лабексперт» за власним бажанням з 29.12.2025 (з урахуванням двотижневого строку, передбаченого ч. 1 ст. 38 КЗпП України).
При цьому, засновнику та єдиному учасника ТОВ «Міжнародний дослідницький центр мастильних матеріалів - Лабексперт» ОСОБА_2 вказана заява про звільнення направлена засобами міжнародного поштового звязку з описом вкладення за адресою, що вказана в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, а також на адресу електронної пошти засновника. 
Оскільки у позивача відсутня адреса електронної пошти та номери контактних телефонів ТОВ «Міжнародний дослідницький центр мастильних матеріалів - Лабексперт», а юридична та фактична адреса Товариства знаходиться на тимчасово купованій території, позивач фактично не мав можливості направити відповідачу 1 заяву засобами поштового зв`язку. 
Тому з метою повідомлення ТОВ «Міжнародний дослідницький центр мастильних матеріалів - Лабексперт» позивачем розміщено заяву про звільнення директора ТОВ «Міжнародний дослідницький центр мастильних матеріалів - Лабексперт» - ОСОБА_1 від 15.12.2025 в обласному щотижневику «Запорізький пенсіонер» (випуск № 52 (684) від 24.12.2025 та випуск № 53 (685) від 31.12.2025). 
В подальшому на електронну пошту позивача надійшла відповідь від засновника та єдиного учасника ТОВ «Міжнародний дослідницький центр мастильних матеріалів - Лабексперт» ОСОБА_2 , в якій зазначалося: «Я, ОСОБА_2 , будучи засновником та одноосібним учасником ТОВ «МДЦ МАСТ- ЛАБЕКСПЕРТ» (код ЄДРПОУ 34028228) у відповідь на заяву директора ТОВ «МДЦ МАСТ- ЛАБЕКСПЕРТ» пані ОСОБА_1 від 15.12.2025 про звільнення її з посади за власним бажанням з 29.12.2025 повідомляю, про неможливість задоволення вказаної заяви з причини відсутності можливості призначення нового директора ТОВ «МДЦ МАСТ- ЛАБЕКСПЕРТ» з огляду на ті обставини, що об`єкти вказаного підприємства знаходяться на тимчасово окупованій території та підприємство не здійснює господарську діяльність». 
Таким чином, позивачем дотримані вимоги Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» та Статуту ТОВ «Міжнародний дослідницький центр мастильних матеріалів - Лабексперт» щодо повідомлення одноособового учасника про свій намір звільнитися із займаної посади, відповідно єдиний учасник Товариства зобов`язаний розглянути заяву та ухвалити відповідне рішення. 
Оскільки заява позивача про звільнення з посади директора єдиним учасником товариства ТОВ «Міжнародний дослідницький центр мастильних матеріалів - Лабексперт» розглянута, але не реалізована, питання про звільнення позивача з посади директора залишилося не вирішеним, що порушує її трудові права, зокрема право бути звільненою із займаної посади за власним бажанням, та створює ситуацію невизначеності у правовому статусі, зазначене стало підставою для звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом. 
Проаналізувавши матеріали та фактичні обставини справи, оцінивши надані письмові докази у їх сукупності, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. 
Згідно з ч.1 ст. 13, ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
За змістом ч. 1 ст. 12, ст. 15, ч. 1 ст. 20 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. 
Так, для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітко визначену та дієву можливість оскаржити подію, яка, на її думку, порушує її права й охоронювані законом інтереси. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 910/7164/19.
Стаття 22 Кодексу Законів про Працю України (КЗпП України) визначає, що гарантії при укладенні, зміні та припиненні трудового договору. Відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається.
Згідно зі статтею 38 КЗпП Українипрацівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.
Трудовим законодавством України закріплено, що керівник товариства (директор), як будь-який інший працівник, має право звільнитися за власним бажанням, попередивши власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Разом з тим особливість звільнення директора полягає в тому, що воно відбувається за рішенням загальних зборів учасників товариства.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.12.2019 у справі № 758/1861/18.
У постанові Касаційного господарського суду Верховного Суду від 19.01.2022 у справі № 911/719/21 зазначено, що позивач як директор товариства не має самостійних повноважень щодо вирішення питання про своє звільнення з посади директора.
Частинами 1, 2 ст. 113 ЦК України визначено, що господарським товариством є юридична особа, статутний (складений) капітал якої поділений на частки між учасниками. Господарські товариства можуть бути створені у формі повного товариства, командитного товариства, товариства з обмеженою або додатковою відповідальністю, акціонерного товариства.
Особливості діяльності товариств з обмеженою відповідальністю встановлюються Законом України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» від 06.02.2018 № 2275-VIII.
Згідно зі ст. 28, ч. 1 ст. 29 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» органами товариства є загальні збори учасників, наглядова рада (у разі утворення) та виконавчий орган. Загальні збори учасників є вищим органом товариства.
Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 30 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» обрання одноосібного виконавчого органу товариства або членів колегіального виконавчого органу (всіх чи окремо одного або декількох з них) належать до компетенції загальних зборів учасників.
Виконавчий орган товариства скликає загальні збори. (ч., ч. 2, 3 ст. 32 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю»)
Зі змісту ч., ч. 1, 4 ст. 39 цього Закону слідує, що виконавчий орган товариства здійснює управління поточною діяльністю товариства. Виконавчий орган товариства є одноосібним. Назвою одноосібного виконавчого органу є «директор», якщо статутом не передбачена інша назва.
Незважаючи на те, що право на працю безумовно є правом, а не обов`язком, для належної реалізації свого права на звільнення за власним бажанням керівник (директор) товариства має не тільки написати заяву про звільнення за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України та подати/надіслати її всім учасникам товариства, а й за власною ініціативою, як виконавчий орган товариства, скликати загальні збори учасників товариства, на вирішення яких і поставити питання щодо свого звільнення.
Відповідно до положень статті 98 ЦК України загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому часті) і тих, що належать до компетенції інших органів товариства.
Частинами першою - третьою статті 99 ЦК України унормовано, що загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад. Виконавчий орган товариства може складатися з однієї або кількох осіб.
За приписами статті 30 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» загальні збори учасників можуть вирішувати будь-які питання діяльності товариства, крім питань, віднесених до виключної компетенції інших органів товариства законом або статутом товариства. До компетенції загальних зборів учасників належать:
1) визначення основних напрямів діяльності товариства;
2) внесення змін до статуту товариства, прийняття рішення про здійснення діяльності товариством на підставі модельного статуту;
3) зміна розміру статутного капіталу товариства;
4) затвердження грошової оцінки негрошового вкладу учасника;
5) перерозподіл часток між учасниками товариства у випадках, передбачених цим Законом;
6) обрання та припинення повноважень наглядової ради товариства або окремих членів наглядової ради, встановлення розміру винагороди членам наглядової ради товариства;
7) обрання одноосібного виконавчого органу товариства або членів колегіального виконавчого органу (всіх чи окремо одного або декількох з них), встановлення розміру винагороди членам виконавчого органу товариства;
8) визначення форм контролю та нагляду за діяльністю виконавчого органу товариства;
9) створення інших органів товариства, визначення порядку їх діяльності;
10) прийняття рішення про придбання товариством частки (частини частки) учасника;
11) затвердження результатів діяльності товариства за рік або інший період;
12) розподіл чистого прибутку товариства, прийняття рішення про виплату дивідендів;
13) прийняття рішень про виділ, злиття, поділ, приєднання, ліквідацію та перетворення товариства, обрання комісії з припинення (ліквідаційної комісії), затвердження порядку припинення товариства, порядку розподілу між учасниками товариства у разі його ліквідації майна, що залишилося після задоволення вимог кредиторів, затвердження ліквідаційного балансу товариства;
14) прийняття рішення щодо обліку або припинення обліку часток товариства в обліковій системі часток;
15) прийняття інших рішень, віднесених законом до компетенції загальних зборів учасників.
Особливості проведення загальних зборів учасників товариством, що має одного учасника, встановлені статтею 37 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» . 
Так, згідно зі ст. 37 вказаного Закону у товаристві, що має одного учасника, рішення з питань, що належать до компетенції загальних зборів учасників, приймаються таким учасником товариства одноособово та оформлюються письмовим рішенням такого учасника. 
До товариства з одним учасником не застосовуються положення цього Закону , а інші положення цього Закону статей 32-36 застосовуються з урахуванням положень частини першої цієї статті. 
Подібні за змістом положення містяться також в статтях 98 та 99 ЦК України, а також у Статуті ТОВ «Міжнародний дослідницький центр мастильних матеріалів - Лабексперт» (пункт 8.1, пункт 8.6., пункт 8.14. Статуту).
Оскільки ТОВ «Міжнародний дослідницький центр мастильних матеріалів - Лабексперт» має єдиного учасника, який одночасно і засновник Товариства, для реалізації свого права на припинення повноважень директора Позивачці достатньо повідомити такого учасника про свій намір звільнитися. 
З матеріалів справи вбачається, що для вирішення питання звільнення з посади директора позивач, як виконавчий орган Товариства, звернулася до одноособового учасника ТОВ «Міжнародний дослідницький центр мастильних матеріалів Лабексперт» є ОСОБА_2 із Повідомленням про намір припинити повноваження директора від 15.12.2025 та запропоновано прийняти та оформити відповідне рішення, а саме: 1. звільнення ОСОБА_1 з посади директора ТОВ «Міжнародний дослідницький центр мастильних матеріалів Лабексперт» за власним бажанням на підставі ч. 1 ст. 38 КЗПП України; 2. визначення особи, яка виконуватиме повноваження керівника (директора) після припинення повноважень ОСОБА_1 ; 3. проведення передавальних процедур та оформлення приймання-передачі документів, печаток, матеріальних цінностей та доступів. 4. забезпечення внесення відповідних змін щодо уповноваженої особи (керівника) до відомостей про ТОВ «Міжнародний дослідницький центр мастильних матеріалів Лабексперт» в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадянських формувань. 
17.12.2025 позивачем міжнародним поштовим зв`язком із описом вкладення надіслано вказане Повідомлення про намір припинити повноваження директора від 15.12.2025 за адресою засновника та єдиного учасника ТОВ «Міжнародний дослідницький центр мастильних матеріалів Лабексперт», що вказана в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Також 23.12.2025 вказане Повідомлення направлено на електронну пошту засновника. 
З метою повідомлення підприємства ТОВ «Міжнародний дослідницький центр мастильних матеріалів - Лабексперт» позивачем розміщено Повідомлення про намір припинити повноваження директора від 15.12.2025 в обласному щотижневику «Запорізький пенсіонер» (випуск № 52 (684) від 24.12.2025 та випуск № 53 (685) від 31.12.2025).
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється.
Конституційний Суд України у Рішеннях від 07.07.2004 № 14-рп/2004, від 16.10.2007 № 8-рп/2007 та від 29.01.2008 № 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом.
Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації.
Незважаючи на те, що право на працю безумовно є правом, а не обов`язком, для належної реалізації свого права на звільнення за власним бажанням керівник (директор) товариства має не тільки написати заяву про звільнення за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України та подати/надіслати її всім учасникам товариства, а й за власною ініціативою, як виконавчий орган товариства, скликати загальні збори учасників товариства, на вирішення яких і поставити питання щодо свого звільнення.
У випадку відсутності рішення загальних зборів учасників товариства про звільнення керівника, керівнику із метою захисту своїх прав надано можливість звернутися до суду із вимогою про визнання трудових відносин припиненими.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.12.2019 у справі № 758/1861/18.
Передбачений частиною 1 статті 38 КЗпП України порядок розірвання трудового договору з ініціативи директора передбачає попередження ним про це власника або уповноваженого органу письмово за два тижні та ініціювання скликання загальних зборів учасників. У випадку вчинення директором відповідних дій, на учасників товариства покладено обов`язок розглянути заяву директора про звільнення та прийняти відповідне рішення про таке звільнення. При цьому на особу, яка ініціює питання проведення загальних зборів, покладено обов`язок належного повідомлення інших учасників товариства про скликання зборів у порядку, встановленому чинним законодавством та статутом підприємства.
З огляду на встановлені судом вище обставини, суд дійшов висновку, що позивачем як директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародний дослідницький центр мастильних матеріалів - Лабексперт», дотримано порядок повідомлення єдиного засновника (учасника) Товариства про свій намір звільнитися з посади директора Товариства.
Надані позивачем докази направлення засновнику (учаснику) Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародний дослідницький центр мастильних матеріалів - Лабексперт» Повідомлення звільнення від 15.12.2025 суд визнає належними та допустимими, що свідчить про вчинення позивачем всіх залежних від нього дій задля припинення трудових відносин з відповідачем 1 в порядку, визначеному чинним законодавством.
В той же час, як встановлено судом вище, питання звільнення позивача не вирішено, а доказів зворотного суду не надано.
Суд зазначає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується (частина 1 статті 43 Конституції України).
Конституційний Суд України у рішеннях від 07.07.2004 № 14-рп/2004, від 16.10.2007 № 8-рп/2007 та від 29.01.2008 № 2-рп/2008 зазначив, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом.
Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації.
З огляду на те, що єдиним засновником (учасником) Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародний дослідницький центр мастильних матеріалів - Лабексперт» Повідомлення позивача звільнення від 15.12.2025 позитивно не вирішено без наявності вагомих та законодавчо обґрунтованих підстав для цього, це є прямим порушенням гарантованого позивачу Конституцією України права на працю та на припинення трудових відносин.
У даному випадку положення закону щодо письмового попередження учасника (засновника) про бажання звільнитися за власним бажанням з боку засновника фактично нівелюється, а іншого порядку звільнення з ініціативи працівника (директора) чинне законодавство не передбачає, у той час як стаття 43 Конституції України використання примусової праці забороняється.
Отже, суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту його порушеного права як визнання трудових відносин з відповідачем 1 припиненими є правомірним, оскільки позивачем вичерпано процедурні можливості реалізувати своє право на припинення трудових відносин.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про визнання припиненими трудових відносин між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Міжнародний дослідницький центр мастильних матеріалів - Лабексперт» у зв`язку зі звільненням з посади директора (керівника) Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародний дослідницький центр мастильних матеріалів - Лабексперт» за власним бажанням на підставі ч. 1 ст. 38 Кодексу законів про працю України з 29 грудня 2025 року є доведеною, обґрунтованою та підлягає задоволенню судом.
Щодо вимоги позивача про виключення з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань України відомостей про ОСОБА_1 як керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародний дослідницький центр мастильних матеріалів - Лабексперт», суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» державна реєстрація юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців - це офіційне визнання шляхом засвідчення державою факту створення або припинення юридичної особи, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, засвідчення факту наявності відповідного статусу громадського об`єднання, професійної спілки, її організації або об`єднання, політичної партії, організації роботодавців, об`єднань організацій роботодавців та їхньої символіки, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, зміни відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, про юридичну особу та фізичну особу - підприємця, а також проведення інших реєстраційних дій, передбачених цим Законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», в Єдиному державному реєстрі містяться, зокрема, такі відомості про юридичну особу, крім державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб: відомості про органи управління юридичної особи; відомості про керівника юридичної особи та про інших осіб (за наявності), які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які мають відмітку в паспорті про право здійснювати платежі за серією та номером паспорта, інформація для здійснення зв`язку з керівником юридичної особи (телефон та/або адреса електронної пошти)), дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи.
Згідно із пунктом 2 частини 1 статті 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі, а також що надійшли в електронній формі від суду або державної виконавчої служби відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», у тому числі щодо зобов`язання вчинення реєстраційних дій.
За змістом пункту 3 частини 5 статті 25 «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» суб`єкт державної реєстрації не пізніше наступного робочого дня з дати отримання судового рішення, передбаченого пунктом 2 частини першої цієї статті, проводить відповідну реєстраційну дію шляхом внесення запису до Єдиного державного реєстру (крім випадків, передбачених пунктами 1 та 2 цієї частини).
У разі подання судового рішення, що набрало законної сили та має наслідком зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі або про заборону вчинення реєстраційних дій в Єдиному державному реєстрі заявником є позивач або уповноважена ним особа (п. 8 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань»).
Державна реєстрація юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, відокремлених підрозділів юридичної особи, утвореної відповідно до законодавства іноземної держави, на підставі документів, поданих у паперовій формі, проводиться в межах Автономної Республіки Крим, області, міст Києва та Севастополя за місцезнаходженням юридичної особи чи громадського формування, що не має статусу юридичної особи, чи відокремленого підрозділу юридичної особи, утвореної відповідно до законодавства іноземної держави.
За наказом Міністерства юстиції України державна реєстрація юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, на підставі документів, поданих у паперовій формі, у визначених випадках може проводитися в межах декількох адміністративно-територіальних одиниць, визначених абзацом першим цієї частини, або незалежно від місцезнаходження юридичної особи чи громадського формування, що не має статусу юридичної особи, в межах України (ч. 2 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань»).
Абзацом 6 підпункту 1 пункту 1 наказу Міністерства юстиції України від 09.06.2023 № 2179/5 «Про проведення державної реєстрації в межах декількох адміністративно-територіальних одиниць» установлено, що незалежно від місцезнаходження юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, відокремлених підрозділів юридичної особи, утвореної відповідно до законодавства іноземної держави, нерухомого майна, об`єктів незавершеного будівництва, майбутніх об`єктів нерухомості проводяться реєстраційні дії на підставі судових рішень;
Рішення суду про припинення трудових правовідносин є підставою для проведення відповідної державної реєстрації зміни відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі про юридичну особу будь-яким державним реєстратором в межах України в силу повноважень, визначених законодавством.
У постанові Верховного Суду від 05.02.2020 у справі № 914/393/19 зроблено висновок, що як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
При цьому, оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам необхідно виходити з його ефективності. Це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Отже, виходячи із вище викладеного, можна дійти висновку, що процедура звільнення директора із займаної посади внаслідок припинення трудових відносин з товариством має супроводжуватись виключенням відомостей про директора з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
При цьому, Верховний Суд у постанові від 24.12.2019 у справі № 758/1861/18 зазначив, що факт припинення повноважень директора як посадової особи законодавець пов`язує із моментом внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Враховуючи зазначене, у зв`язку із прийняттям судом рішення щодо визнання припиненими трудових відносин позивача з відповідачем 1, суд дійшов висновку також і про задоволення вимоги позивача про виключення з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомостей про ОСОБА_1 як керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародний дослідницький центр мастильних матеріалів - Лабексперт».
Відповідно до ч., ч. 1-4 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Згідно з ст. 74 ГПК України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). (ст. 86 ГПК України)
Відповідно до частини першої статті 74 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування.
Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.
При цьому, одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності.
Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 20.08.2020 у справі № 914/1680/18).
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Вимоги, як і заперечення на них, за загальним правилом обґрунтовуються певними обставинами та відповідними доказами, які підлягають дослідженню, зокрема, перевірці та аналізу. Все це має бути проаналізовано судом як у сукупності (в цілому), так і кожен доказ окремо, та відображено у судовому рішенні.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст.236 ГПК України).
Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 238 ГПК України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.
Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.
В п. 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.
Доказами, наданими позивачем, повністю підтверджуються викладені у позовній заяві обставини і при цьому правові підстави позову ґрунтуються на матеріальному законі, а обраний позивачем спосіб захисту його порушеного права передбачений законом і є ефективним.
Враховуючи вище наведене, позов задовольняється судом повністю.
Згідно зі ст. 129 ГПК України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Водночас, частиною 9 статті 129 ГПК України передбачено, зокрема, що якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Враховуючи наведені приписи частин 4, 9 статті 129 ГПК України суд дійшов висновку, що понесені позивачем витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача 1, як на сторону, внаслідок неправильних дій якої виник спір у даній справі.
Керуючись ст., ст. 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1. Позов ОСОБА_1 , сел. Петропавлівска Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародний дослідницький центр мастильних матеріалів - Лабексперт», м. Бердянськ Запорізької області і до Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради, м. Запоріжжя про визнання трудових відносин припиненими та зобов`язання вчинити реєстраційні дії задовольнити повністю.
2. Визнати припиненими трудові відносини між ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Міжнародний дослідницький центр мастильних матеріалів - Лабексперт», (71101, Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Мелітопольське шосе, буд. 20, ідентифікаційний код юридичної особи 34028228) у зв`язку зі звільненням з посади директора (керівника) Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародний дослідницький центр мастильних матеріалів - Лабексперт» за власним бажанням на підставі ч. 1 ст. 38 Кодексу законів про працю України з 29 грудня 2025 року.
3. Зобов`язати Департамент адміністративних послуг Запорізької міської ради, (69005, м. Запоріжжя, бул. Центральний, буд. 27, ідентифікаційний код юридичної особи 37573508) вчинити реєстраційну дію щодо внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань в розділ «Відомості про керівника юридичної особи та про інших осіб (за наявності), які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи» запису про звільнення ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) з посади директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародний дослідницький центр мастильних матеріалів - Лабексперт», (71101, Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Мелітопольське шосе, буд. 20, ідентифікаційний код юридичної особи 34028228) з дати набрання рішенням Господарського суду Запорізької області від 04.05.2026 у справі № 908/164/26 законної сили та виключити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) із числа осіб, які мають право вчиняти дії від імені Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародний дослідницький центр мастильних матеріалів - Лабексперт», (71101, Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Мелітопольське шосе, буд. 20, ідентифікаційний код юридичної особи 34028228).
4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародний дослідницький центр мастильних матеріалів - Лабексперт», (71101, Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Мелітопольське шосе, буд. 20, ідентифікаційний код юридичної особи 34028228) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 ) витрати на сплату судового збору за подання позову в розмірі 5 324 (п`ять тисяч триста двадцять чотири) грн. 80 коп. Видати наказ.
Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст. ст. 240, 241 ГПК України «29» травня 2026 р.

Суддя Н. Г. Зінченко

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Центрального апеляційного господарського суду, а у разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.