ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5192/26 Справа № 183/12868/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Сорока О. В. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:
судді-доповідача Никифоряка Л.П.,
суддів Гапонова А.В., Халаджи О.В.,
за участі секретаря судового засідання Сахарова Д.О.,

Учасники справи:
заявник ОСОБА_1 ,
заінтересована особа ОСОБА_2 ,
розглянув відкрито в залі судових засідань Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро справу, що виникла з цивільних правовідносин, в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_2 на рішення Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2025року, головуючий у суді першої інстанції Сорока О.В.
В С Т А Н О В И В:
Описова частина
Короткий зміст заявлених вимог
У грудні 2025року ОСОБА_1 подала в суд заяву про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 на строк шість місяців, з визначенням тимчасових обмежень його прав відносно неї та її дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом заборони наближатись ближче ніж на 500 метрів до місця проживання її та дітей, заборони особисто і через третіх осіб розшукувати її та дітей, переслідувати, в будь-який спосіб спілкуватися, вести листування, телефонні переговори або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Існування таких вимог заявниця обґрунтовувала тим, що її колишній чоловік  ОСОБА_2 систематично вчиняв відносно неї домашнє насильство в присутності їх спільних малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , принижував її, спричиняв тілесні ушкодження. 16 червня 2024року відносно ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення за вчинення домашнього насильства та у справі №183/8266/24 ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні домашнього насильства за трьома епізодами. ОСОБА_2 також не повертав заявниці дітей, незважаючи на бажання дітей повернутись до матері. Крім того, 22 серпня 2025року відносно заявниці ОСОБА_2 також вчинив домашнє насильство, за вчинення якого останнього судом було визнано винним. Діти були свідками вчинення їх батьком домашнього насильства.
Стверджувала, що колишній чоловік продовжує систематично проявляти відносно заявниці агресію, погрожувати фізичною розправою, психологічно тиснути, висловлюватись на її адресу нецензурною лайкою, вчиняти домашнє насильство відносно неї, дітей та її батьків.
Зазначала, що тимчасові заборонні приписи результатів не дають, вчинення домашнього насильства продовжується, заявниця побоюється за свою безпеку, у зв`язку з чим з метою недопущення повторних випадків вчинення домашнього насильства вважає за необхідне застосувати відносно ОСОБА_2 обмежувальний припис на строк шість місяців.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2025року заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису задоволено.
Видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , яким визначено заходи тимчасового обмеження його прав відносно ОСОБА_1 , та покладено на нього такі обов`язки, а саме:
- заборонено  ОСОБА_2 наближатися ближче ніж на 500 метрів до місця фактичного проживання ОСОБА_5 та її дітей – ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ;
- заборонено  ОСОБА_2  особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 та дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , переслідувати ОСОБА_1 та дітей та в будь-який спосіб спілкуватися з ОСОБА_1 та дітьми;
- заборонено ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори (в тому числі надсилати смс-повідомлення) з ОСОБА_1 та дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Встановлено строк обмежувального припису 6 (шість) місяців.
Суд першої інстанції, задовольняючи заяву виходив з того, що насильство до заявниці з боку заінтересованої особи відповідає ознакам домашнього насильства, ризики вчинення потворного насильства є значними, адже кривдник вдається до систематичних протиправних дій до постраждалої особи, вжиті заходи притягнення до адміністративної відповідальності не дають результатів, життя здоров`я і безпека постраждалої особи перебуває під значною загрозою повторних посягань з боку кривдника.
Суд виснував, що наявна необхідність у захисті прав постраждалої особи від протиправних дій з боку кривдника та певні обмеження прав заінтересованої особи є пропорційними та відповідають необхідності захистити права постраждалої особи. 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
02 березня 2026 року ОСОБА_2 подав безпосередньо до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу на рішення Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2025року.
В апеляційній скарзі заявник не погодився з висновками суду та висловив вимогу про скасування рішення суду з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису.
Апеляційна скарга обґрунтовувалась тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не врахував, що переважна більшість описаних в заяві про видачу обмежувального припису обставин не підтверджена належними доказами.
Стверджував, що наразі в Самарівському міськрайонному суді Дніпропетровської області перебуває справа про визначення місця проживання їх спільних дітей, у зв`язку з чим заявниця збирає відносно нього негативні докази з метою використання їх проти нього в суді. 
Наполягав, що на всі спроби та намагання побачитись з дітьми заявниця провокує його та викликає поліцію, що виставляє його з негативного боку. Заразом, сама заявниця є ініціаторкою конфліктів, відносно останньої також виносились термінові заборонні приписи, а також він неодноразово звертався до органів поліції з заявами щодо вчинення перешкод у побаченнях з дітьми, невиконання вказівок органу опіки та піклування щодо узгодженого графіку відвідування дітей, висловлювання нецензурною лайкою.
Вважав, що рішення суду було ухвалено без врахування інтересів скаржника та порушує його законні права.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Заявниця своїм правом, передбаченим статтею 360 ЦПК України, не скористалась та відзиву на апеляційну скаргу не подавала.
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
04 березня 2026року ухвалою судді Дніпровського апеляційного суду витребувано з Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу №183/12868/25; 06 квітня 2026року справа надійшла на адресу апеляційного суду.
Ухвалою судді Дніпровського апеляційного суду від 08 квітня 2026року апеляційну скаргу залишено без руху. 
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 20 квітня 2026року відкрито апеляційне провадження у справі.
07 травня 2026року ухвалою Дніпровського апеляційного суду справу призначено до судового розгляду на 1500год 09 червня 2026року.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про отримання документів в Електронному суді.
Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 25 січня 2023року перебували у шлюбі, який було розірвано рішенням Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2025року о справі №183/3142/25 /а.с. 24-25/. 
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками двох малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 /свідоцтва про народження а.с. 12, 13/.
Малолітні діти на даний час проживають з матір`ю — заявницею по справі.
16 червня 2024року, 20 березня 2025року, 25 квітня 2025року, 09 травня 2025року, 12 червня 2025року, 22 серпня 2025року, 27 листопада 2025року Самарівським РВП виносились термінові заборонні приписи стосовно кривдника ОСОБА_2 у зв`язку зі скоєнням домашнього насильства психологічного характеру відносно ОСОБА_1 , якими застосовувались такі заходи: зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи, заборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи, заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою строком з 17 по 22 червня 2024року, з 20 по 25 березня 2025року, з 25 квітня по 05 травня 2025року, з 09 по 19 травня 2025року, з 12 по 22 червня 2025року, з 22 по 31 серпня 2025року, з 27 листопада по 07 грудня 2025року /а.с. 21, 26, 28, 30, 33, 43/.
Постановою Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 серпня 2024року по справі №183/8266/24 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених частиною першою статті 173-2 КупАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 170,00грн. Підставою для накладення вказаного адміністративного стягнення згідно з вказаною постановою стало те, що 20 липня 2024року о 17.26год, 23 липня 2024року о 18.38год та 23 липня 2024року о 19.58год ОСОБА_2 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 вчинив стосовно своєї дружини ОСОБА_1 домашнє насильство, а саме умисні дії психологічного характеру, що полягали у висловлюванні на її адресу нецензурною лайкою, внаслідок чого могла бути завдана шкода її психічному здоров`ю /а.с.17/.
Постановою Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2025року в справі №183/8752/25 ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КупАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340,00грн. Підставою для накладення вказаного адміністративного стягнення згідно з вказаною постановою стало те, що 22 серпня 2025року, о 07.45год ОСОБА_2 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , висловлював образи та погрожував фізичною розправою колишній дружині — ОСОБА_1 , чим завдав шкоду психологічному здоров`ю потерпілої /а.с.22/. 
Згідно з висновком спеціаліста — судово-медичного експерта від 17 червня 2024року тілесні ушкодження ОСОБА_1 в своїй сукупності та кожне окремо відносяться до легкого ступеня тяжкості. Сі злів ОСОБА_1 обставиною випадку є побиття чоловіком ОСОБА_2 /а.с.16/.
Згідно з довідками від 27 липня 2025року, виданими КП “Новомосковська ЦРЛІЛ”: ОСОБА_1 встановлено діагноз: забій правого ліктьового суглобу, забій правого колінного суглобу, садна на передній поверхні правого коліна; ОСОБА_3 встановлено діагноз: садна грудного та поперекового відділу хребта, садна в районі правої пахвинної ділянки, забій лівого колінного суглобу /а.с.23, 50/.
Згідно з висновками спеціаліста — судово-медичного експерта від 28 липня 2025року тілесні ушкодження ОСОБА_1 та у ОСОБА_3 у своїй сукупності та кожне окремо відносяться до легкого ступеня тяжкості. Сі злів ОСОБА_1 обставиною випадку є побиття її колишнім чоловіком ОСОБА_2 , який напав на неї ззаду, намагався душити, при цьому дитину вона тримала на руках, намагався вихопити дитину, після чого повалив їх на землю та почав здавлювати руками шию, придавивши також дитину до землі, засовував палець у рота та відтягував верхню губу праворуч /а.с.20/.
За змістом довідок за результатами психодіагностичної роботи з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 від 07 листопада 2025року та від 09 грудня 2025року, які складені на запит ОСОБА_1 психологом громадської організації “Мартін-Клуб”, ОСОБА_1 рекомендовано максимально обмежити та уникати спілкування з кривдником, забезпечити стабільну та безпечну атмосферу в родині, з метою запобігання поглибленню невротичних проявів у дитини рекомендовано обмежити її контакти з батьком, оскільки його поведінка (крики), спроби силового проникнення до будинку на мотоциклі справляє негативний вплив на психоемоційний стан дитини /а.с.51-55, 56-63/.
Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду
Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.
Суд першої інстанції, задовольняючи заяву про видачу обмежувального припису та визначаючи заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 надважливого значення надав тій обставині, що ризики вчинення повторного насильства є значними, необхідним є захист прав постраждалої особи від протиправних дій з боку кривдника та застосовані заходи є пропорційними та відповідають необхідності захистити права постраждалої особи.
Вислухав пояснення учасників справи котрі з`явились до суду, за відсутності інших учасників справи, які повідомлені про дату, час і місце судового засідання у спосіб встановлений законом суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, так як суд першої інстанції не в повному обсязі дотримався вимог законодавства щодо законності і обґрунтованості рішення.
Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції 
Пунктом 1 частини першої статті 350-2 ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису /частина перша статті 350-3 ЦПК України/.
Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» № 2229-VIII від 07 грудня 2017року /далі - Закон № 2229-VIII/, який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.
Згідно з пунктами 3, 6, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.
До спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника /пункт 2 частини першої статті 24 Закону № 2229-VIII/.
Згідно з пунктом 7 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. 
Відповідно до частини другої статті 26 Закону № 2229-VIII обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
У частинах третій та четвертій статті 26 Закону № 2229-VIII закріплено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.
У постанові від 09 березня 2023року у справі № 711/3693/22 Верховний Суд вказував, що докази, що додають до заяви про видачу обмежувального припису, мають стосуватись місця вчинення домашнього насильства, ризиків безпеки постраждалої особи, вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, тобто докази мають стосуватись обґрунтованих побоювань з приводу того, що особа (кривдник) здатний вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його вигляді - психологічному, фізичному, економічному тощо. Це можуть бути докази застосування психологічного насильства, приниження гідності, жорстокого поводження з боку заінтересованої особи до заявника, катування, нелюдського поводження, що передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань, тривалість та системність протиправної поведінки кривдника та докази того, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії у відношенні до заявника, не бажає змінювати свою поведінку, а тому існує ризик продовження кривдником таких дій, а отже і необхідність застосування обмежувального припису є обґрунтованими.
Як докази до заяви можуть додаватись, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення, складений уповноваженою особою органів Національної поліції; терміновий заборонювальний припис стосовно кривдника, винесений працівником уповноваженого підрозділу поліції; обмежувальний припис, винесений судом у кримінальному провадженні; інші документи, які засвідчують факт насильства; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.
У постанові від 14 січня 2020 року в справі № 754/6995/19 Верховний Суд виснував, що під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
Встановлено, що з червня 2024року між учасниками цієї справи існує конфлікт, який триває через наявність спору щодо участі у вихованні та місця проживання спільних малолітніх дітей.
Обставини справи вказують на неприязні відносини між учасниками даної справи, послідовність та тривалість конфліктних дій ОСОБА_2 з метою впливу на ОСОБА_1 в питанні участі батька у вихованні та спілкуванні з дітьми, місця проживання дітей.
Суд першої інстанції, з яким погоджується і апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку, що насильство до заявниці з боку заінтересованої особи відповідає ознакам домашнього насильства та наявна вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства відносно ОСОБА_1 .
З огляду на встановлені обставини справи місцевий суд обґрунтовано визнав ОСОБА_2 кривдником ОСОБА_1 у розумінні статті 1 Закону № 2229-VIII. 
Оцінюючи ризики вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства ОСОБА_2 суд врахував, що такі дії з боку кривдника повторювалися, неодноразова видача термінових заборонних приписів та вжиті заходи притягнення до адміністративної відповідальності результатів не дали.
На переконання колегії суддів, поведінка ОСОБА_2 вказує на високий ступінь ризику повторення ним дій, спрямованих на вчинення домашнього насильства відносно ОСОБА_1 , що може поглибити (збільшити) психоемоційні страждання заявниці.
Доводи скаржника про те, що відносно заявниці також виносились термінові заборонні приписи та остання є ініціаторкою конфліктів не спростовують встановлених обставин поведінки ОСОБА_2 та в жодному разі не надають кривднику права вчиняти домашнє насильство відносно колишньої дружини.
Наявність спору щодо участі у вихованні дітей та місця їх проживання не виправдовують дій ОСОБА_2 щодо вчинення домашнього насильства відносно матері його дітей.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про необхідність застосування до ОСОБА_2 такого заходу протидії домашньому насильству відносно ОСОБА_1 як обмежувальний припис стосовно кривдника.
Оскільки зі сторони ОСОБА_2 вчинялося домашнє насильство і є ризики продовження та їх повторення, з метою захисту прав заявниці від насильства, суд першої інстанції підставно строком на шість місяців застосував заходи тимчасового обмеження прав кривдника відносно ОСОБА_1 та поклав на ОСОБА_2 такі обов`язки, як заборона наближатися ближче ніж на 500 метрів до місця фактичного проживання ОСОБА_5 , заборона особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з ОСОБА_1 , заборона вести листування, телефонні переговори (в тому числі надсилати смс-повідомлення) з ОСОБА_1 або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Крім того, оскільки діти учасників цієї справи – ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є малолітніми та їх місцем проживання на теперішній час є саме місце проживання матері — заявниці, яка є постраждалою від домашнього насильства, то суд першої інстанції також обґрунтовано заборонив ОСОБА_2 наближатись ближче ніж на 500 метрів до місця фактичного проживання дітей.
Водночас, суд апеляційної інстанції не може погодитись з висновками суду першої інстанції в частині покладення на ОСОБА_2 строком на шість місяців заборони розшукувати дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , спілкуватись з дітьми, вести листування, телефонні переговори або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. 
Такі заборони грубо порушують право ОСОБА_2 як батька на виховання та спілкування з дітьми.
Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази судом апеляційної інстанції не встановлено доведених та підтверджених випадків вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства щодо його малолітніх дітей, а тому немає підстав вважати наявними ризики майбутнього вчинення заінтересованою особою домашнього насильства відносно його дітей.
Доводи заяви ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_2 вчиняв домашнє насильство відносно дітей не підтверджені належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, як не надано і доказів тверджень заявниці про те, що діти бояться батька.
Обставини отримання малолітньою ОСОБА_3 легких тілесних ушкоджень у висновку спеціаліста — судово-медичного експерта від 28 липня 2025року зазначені лише зі слів матері та не можуть свідчити про те, що батько застосовував до дитини домашнє насильство.
Зазначена в довідці психолога громадської організації “Мартін-Клуб” за результатами психодіагностичної роботи з ОСОБА_4 від 07 листопада 2025року рекомендація про обмеження контактів дитини з батьком не може бути підставою для застосування до батька дитини в судовому порядку заборони спілкуватись з дитиною, вести з нею листування, телефонні розмови та іншим чином контактувати.
Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини /стаття 157 СК України/.
Колегія суддів зауважує, що батько, який проживає окремо від своєї дитини, очевидно має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини. Відновлення та сталість відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком повинно переважати бажання чи наміри інших осіб обмежити дитину від зустрічей з батьком.
Оцінюючи загальну пропорційність будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, потрібно ретельно оцінювати низки факторів.
Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 16 квітня 2020року у справі №336/992/18, суди під час розгляду такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав стосовно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. 
Оскільки заявниця не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження фактів вчинення домашнього насильства відносно малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що правові підстави для застосування заборон ОСОБА_2 спілкуватись та контактувати з дітьми відсутні, в цій частині рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам законності та обґрунтованості, не спрямоване на захист найкращих інтересів дітей та може спричинити розрив сімейних зв`язків дітей з батьком, у зв`язку з чим рішення суду підлягає зміні.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, у повному обсязі фактичні обставини не встановив, тому рішення Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2025року підлягає зміні в частині застосованих заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 та виключення з покладених на нього обов`язків заборони на розшук, переслідування та в будь-який спосіб спілкування з дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також заборони на ведення листування, телефонних переговорів (в тому числі надсилати смс-повідомлення) з дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 або контактування через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. У решті рішення суду слід залишити без змін.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункти 3 та 4 частини першої статті 376 ЦПК України).
Керуючись статтями 259, 268, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,
У Х В А Л И В:
Задовольнити частково апеляційну скаргу ОСОБА_2 .
Рішення Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2025року в частині визначених виданим обмежувальним приписом стосовно ОСОБА_2 заходів тимчасового обмеження його прав відносно ОСОБА_1 та покладених на нього обов`язків — змінити, заборонивши ОСОБА_2 :
- наближатися ближче ніж на 500 метрів до місця фактичного проживання ОСОБА_1 та її дітей – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
- особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;
- вести листування, телефонні переговори (в тому числі надсилати смс-повідомлення) з ОСОБА_1 або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
У решті рішення Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2025року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 09 червня 2026року.

Судді: