ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 643/8885/21  Номер провадження 22-ц/814/1542/26	Головуючий у 1-й інстанції Материнко М. О.  Доповідач ап. інст. Чумак О. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Чумак О.В.,
суддів Дряниці Ю.В., Одринської Т.В., 
за участю секретаря Ванди А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 26 листопада 2025 року (повний текст рішення виготовлено 05 грудня 2025 року)
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,
В С Т А Н О В И В:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Московского районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.
В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 01 вересня 2007 року між сторонами укладено шлюб.
За час перебування сторін у шлюбі відповідачем набуто право власності на рухоме майно: транспортний засіб «Daewoo Lanos», 2003 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 ; транспортний засіб «Suzuki grand vitara», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 ; транспортний засіб «Mitsubishi outlander», 2019 року випуску 
Зазначені автомобілі ОСОБА_2 у період перебування у шлюбі переєстрував на свої родичів.
Також, під час перебування у шлюбі на відповідача ОСОБА_2 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , відповідно до умов Договору Купівлі-продажу від 28 вересня 2012 року.
Постановою Харківського апеляційного суду від 15 грудня 2021 року у справі 
№ 643/16768/20 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. 
Просила в порядку поділу майна визнати за нею право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 , що має наступні характеристики: Загальна площа (кв.м): 58, 8, житлова (кв.м): 28,6. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 325452,00 грн. Судові витрати покласти на відповідача.
Згідно Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року "Про введення воєнного стану в Україні" із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено в Україні воєнний стан, який в подальшому було продовжено та триває на час проголошення рішення суду.
Відповідно до розпорядження Верховного суду від 08.03.2022 року № 2/0/9- 22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» вищевказана справа надійшла до Октябрського районного суду м. Полтави та була розподілена на суддю Материнко М.О.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Полтави від 26 листопада 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - відмовлено в повному обсязі.

З цим рішенням не погодилася ОСОБА_1 та оскаржила його в апеляційному порядку. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на порушення судом першої норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зазначає, що автомобілі були відчужені відповідачем без її згоди на користь своїх родичів, а кошти витрачені не на потреби сім`ї. Крім того, звертає увагу, що відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження наявності у них спільних кредитних зобов`язань. Тоді як копія розписки, надана відповідачем про отримання ним у позику 40000 доларів США не є належним доказом, оскільки ним не надано оригінал для можливості проведення експертизи. Вважає, що нею правильно обрано спосіб захисту порушеного права. 

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. 

Сторони будучи належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи до суд не з`явилися.
Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. 
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Приймаючи до уваги те, що сторони були повідомлені про день та час розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, доказів поважності причин неявки не подали, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

З матеріалів справи вбачається, що 01 вересня 2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено шлюб, який зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Котелевського районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис №67 від 01 вересня 2007 року. 
Від шлюбу у сторін є спільна неповнолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Постановою Харківського апеляційного суду від 15 грудня 2021 року у справі 
№ 643/16768/20 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.
З відповіді Регіонального сервісного центром ГЦ МВС в Харківській області (філія
ГСЦ МВС), вбачається, що згідно Єдиного державного реєстру транспортних засобів МВС, на ім?я громадянина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКП: НОМЕР_3 , в період з 01.09.2007 року та по теперішній час були зареєстровані наступні транспортні засоби: 11.10.2008 року автомобіль DAEWOO LANOS, 2003 року випуску, кузов
НОМЕР_4 , сірого кольору. На транспортний засіб закріплено номерні знаки НОМЕР_5 .
16.06.2017 року вищевказаний транспортний засіб перереєстровано на ім?я громадянки ОСОБА_5 , на підставі договору укладеного у СГ № 352/17/003040 від 01.06.2017 року, виданого ТОВ «АВТОЛЮБИТЕЛЬ», згідно якого вартість Т3 без ПДВ склала 47000 гривень.
Номерні знаки не змінювались.
03.12.2019 року вищевказаний транспортний засіб перереєстровано на ім?я громадянина ОСОБА_6 , на підставі договору укладеного в ТСЦ N?6349 РСЦ МВС в Харківській області N?6349/2019/1803452 від 03.12.2019 року, згідно якого загальна вартість ТЗ склала 49000 гривень. На транспортний засіб закріплено номерні знаки НОМЕР_6 .
21.03.2017 року автомобіль SUZUKI GRAND VITARA, 2007 року випуску, кузов НОМЕР_7 , сірого кольору перереєстровано на ім?я громадянина ОСОБА_2 , на підставі договору укладеного y CГ № 5677/17/000901 від 17.03.207, виданого ТОВ «ВІП-ЕКСПЕРТ», згідно якого вартість ТЗ без ПДВ склала 177600 гривень. На транспортний засіб закріплено номерні знаки НОМЕР_8 .
05.02.2019 року вищевказаний автомобіль перереєстровано при переобладнанні для роботи на газовому пальному. Номерні знаки та власник ТЗ не змінювались.
10.10.2020 року вищевказаний транспортний засіб перереєстровано на ім?я громадянки ОСОБА_7 , на підставі договору укладеного у №5676/20/028443 від 10.10.2020 року, и виданого ТОВ СГ «ТБ СЛОБОЖАНЩИНА», згідно якого загальна вартість ТЗ склала 10000 гривень. Номерні знаки не змінювались.
30.01.2020 року автомобіль MITSUBISHI OUTLANDER 2.4 УНІВЕРСАЛ-В, 2019 року випуску, кузов НОМЕР_9 , синього кольору зареєстровано на ім?я громадянина ОСОБА_2 , на підставі ВМД № 470507 від 21.01.2020, виданої Київською митницею ДФС та договору укладеного у СГ № TA1301 від 22.01.2020 року, виданого ТОВ «АЛЬФА-ДАМАНТ», згідно якого загальна вартість ТЗ склала 757000 гривень. На транспортний засіб закріплено номерні знаки НОМЕР_10 .
10.10.2020 року вищевказаний транспортний засіб перереєстровано на ім?я громадянки ОСОБА_7 , на підставі договору укладеного в присутності працівника ТСЦ № 6350 РСЦ ГСЦ МВС в Харківській області № ТСЦ6350/2020/2245224 від 10.10.2020 року, згідно якого загальна вартість Т3 склала 49000 гривень. Номерні знаки не змінювались.
Також ОСОБА_2 набуто право власності на житлову квартиру АДРЕСА_1 , відповідно до умов Договору Купівлі-продажу від 28 вересня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Нескородовою О.А., зареєстрованого в реєстрі за номером 4157.
Згідно з Експертним висновок № 29-ЦВ/25 від 08 липня 2025 року підготовленим Харківською торгово-промисловою палатою, ринкова вартість зазначеної квартири станом на 08 липня 2025 року складає: 2 253 384 гривні 98 коп.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.
Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України).
У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
Відповідно до вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно частини 1 статті 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За змістом статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частинами 1 та 2 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 
У своєму позові ОСОБА_1 заявляла вимогу про визнання за нею права особистої приватної власності на квартиру, обґрунтовуючи це тим, що автомобілі придбані подружжям під час перебування в шлюбі були відчужені відповідачем шляхом їх перереєстрації на своїх родичів.
Як вбачається з матеріалів справи спірні автомобілі «Daewoo Lanos», д.н. НОМЕР_1 ; «Suzuki grand vitara», д.н. НОМЕР_2 ; «Mitsubishi outlander», д.н. НОМЕР_11 , які були зареєстровані на праві власності за ОСОБА_2 , придбані та відчужені у період перебування сторін шлюбі. 
Колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_1 не надано суду належних та достатніх доказів того, що відчуження автомобілів відбулось не в інтересах сім`ї чи проти її волі.
Тоді як сам факт перереєстрації транспортних засобів на родичів відповідача не є достатнім доказом того, що автомобілі відчужувалися без згоди позивачки, а кошти використовувалися не в інтересах сім`ї.
За таких обставин, оскільки вищевказані автомобілі були відчужені під час перебування у шлюбі, а ОСОБА_1 не надала належні та достатні докази, що їх відчуження відбулось не в інтересах сім`ї чи проти її волі, суд не вбачає за можливе враховувати їх як майно, що підлягає поділу у даній справі.
До подібних висновків прийшов Верховний Суд у постанові від 28 серпня 2025 року у справі № 242/812/23.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції послався на те, що не знайшов переконливих доказів, які б слугували підставою для визнання за ОСОБА_1 права особистої власності на квартиру, оскільки прийняття такого рішення призведе до порушення конституційних прав ОСОБА_2 . 
Однак колегія суддів не може в повній мірі погодитися з вказаними висновками зважаючи на наступне.

Так квартира АДРЕСА_1 , зареєстрована на ОСОБА_2 є спільною власністю подружжя, що не спростовано відповідачем, а тому підлягає поділу у порядку встановленому законом.
Згідно з частинами першою, другою статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.
Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (частина четверта статті 71 СК України).
Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
При цьому заявляючи вимогу про визнання за нею права особистої приватної власності ОСОБА_1 посилалася саме на компенсацію частки ОСОБА_2 за рахунок вищевказаних автомобілів, та не виявляла бажання та можливості компенсувати відповідачу його частку у грошовій формі. 
У постанові від 14.02.2024 у справі №752/18272/18 Верховний Суд прийшов до висновку, що при вирішенні спору про поділ майна суд може не погодитися із запропонованим варіантом поділу такого майна та провести його поділ в інший спосіб, враховуючи інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, обрання судом при вирішенні спору варіанта поділу майна подружжя при наявності вимоги про його поділ, відмінного від того, про який просив позивач, не може бути розцінене як вихід судом за межі позовних вимог, оскільки позовна вимога – це поділ майна подружжя і вона є незмінною при будь-якому варіанті його поділу.
Як вбачається зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 звернулися до суду саме з позовом про поділ майна подружжя.
Враховуючи положення чинного законодавства та практику Верховного Суду колегія суддів приходить до висновку про можливість поділу спірної квартири в порядку статтей 63, 70 СК України виходячи з рівності часток майна дружини та чоловіка.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до пунктів 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду та ухвалення нового, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя слід задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на частини квартири АДРЕСА_1 .
В іншій частині в задоволенні позовних вимог - відмовити.

За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги та як наслідок часткове задоволення позовних вимог з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подачу позову у розмірі 2976,96 грн. та за подачу апеляційної скарги у розмірі 3572,36 грн.

Керуючись статтями 368, 374, 376, 382-384,389 ЦПК України, суд, 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 26 листопада 2025 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя – задовольнити частково.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на частини квартири АДРЕСА_1 .
В іншій частині в задоволенні позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подачу позову у розмірі 2976,96 грн. та за подачу апеляційної скарги у розмірі 3572,36 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя        О.В. Чумак 

Судді    Ю.В. Дряниця

Т.В. Одринська