Справа № 752/3654/26 
Провадження № 2/752/7696/26 
РІШЕННЯ
Іменем України

09 червня 2026 року Голосіївський районний суд м. Києва 

у складі головуючого судді - Слободянюк А.В., 

з участю секретаря - Пулинець Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, третя особа: Управління справами Національної академії наук України про визнання права користування квартирою, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2026 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, третя особа: Управління справами Національної академії наук України, в якому просив суд визнати за ним право користування квартирою АДРЕСА_1 на законних підставах. 
В обґрунтування позову зазначено, що позивач проживає у квартирі АДРЕСА_1 з 1978 року, а зареєстрований - з1980 року, сплачує житлово-комунальні послуги. Квартира не приватизована, проживання позивача у цій квартири ніким не оспорено, іншого житла позивач не має, законність проживання позивача у спірній квартирі ніким не оспорено.
Вказує, що дану квартиру було отримано у 1978 року дружиною позивача ОСОБА_2 за місцем її роботи. Квартира була отримана на сім`ю, яка складалась з чотирьох осіб: позивач, дружина та двоє їх синів. Ордер не був виданий, проте є виписка з протоколу засідання цехового комітету ІІ відділення науково-експериментальної біологічної станції АН УССР від 05 травня 1978 року та лист відділу наукових і керівних кадрів Національної академії наук України від 28 жовтня 2021 року № 10/180 із списком наданою у користування житлової площі із зазначенням позивача у складі сім`ї, у користуванні якої перебуває спірна квартира. 
У 2016 році дружина позивача ОСОБА_2 померла. Позивач вказує, що іншого житла він немає, проживає у квартирі з 1978 року, а тому просить позов задовольнити та визнати за ним право користування вказаною квартирою.  
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 16 лютого 2026 року у справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с. 36, 37). 
У березні 2026 року в системі «Електронний суд» від представника третьої особи надійшли письмові пояснення з додатками на позов, в яких Національна академія наук (далі - НАУ) України повідомила, що наділена правом управління своєю діяльністю, володіє, користується та розпоряджається майном, що перебуває у державній власності та належить їй на правах господарського відання, відповідно до законодавства та Статуту НАУ України. 
Водночас, Управління справами Національної академії наук України є структурним підрозділом НАУ України та не наділена правами юридичної особи, а тому відповідно до ст.46-48 ЦПК України не має цивільної процесуальної правоздатності і дієздатності та не може бути відповідачем у даній справі. 
Повідомляє, що на підставі рішення Київської міської ради від 01 липня 1999 року № 334/436 та розпорядження Київської міської державної адміністрації від 03 квітня 2000 року № 469 Національна академія наук України передала відомчий житловий фонд, зокрема і будинок АДРЕСА_2 , у комунальну власність територіальної громади м. Києва. 
У зв`язку з передачею відомчого житлового фонду НАН України до комунальної власності територіальних громад м. Києва (рішення Київської міської ради від 01 липня 1999 року № 335/436 ) Бюро приватизації житла при Управлінні справами НАН України ліквідовано та здійснено передачу архівних документів по приватизації житла до районних державних адміністрацій згідно з розпорядженням Президії НАН України від 15 травня 2001 року № 376.
Розпорядженням Голосіївської районної у місті Києва державної адміністрації від 27 березня 2002 року № 298 прийнято до комунальної власності територіальної громади Голосіївського району житлові будинки Дослідного Заповітного Господарства «Феофанія» НАН України будинки АДРЕСА_1 . Документи всіх на той час квартир, які належали до житлового фонду НАН України, були передані до районних державних адміністрацій м. Києва (відділ приватизації житла) для збереження, в тому числі й документи на кв. АДРЕСА_1 .
Просить врахувати пояснення щодо предмета спору, розгляд справи проводити без участі представника НАН України (а.с.53-81). 
У судове засідання учасники справи не з`явились, про судовий розгляд повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Від представника позивача надійшла заява, в якій представник просив провести судове засідання без його участі, позовні вимоги - задовольнити.
Відповідач повідомлявся про судовий розгляд шляхом направлення судових повісток до електронного кабінету, процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву не скористався. 
З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін та третьої особи.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, суд приходить до таких висновків. 
Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. 
Встановлено, що позивач ОСОБА_1 зареєстрований та проживає в кв. АДРЕСА_1 з 23 жовтня 1980 року, що підтверджується копією паспорта (а.с.9).
Як вбачається з виписки з протоколу засідання цехового комітету ІІ відділення науково-експериментальної біологічної станції АН УССР від 05 травня 1978 року, кв. АДРЕСА_1 , була надана у користування робітниці ОСОБА_2 на сім`ю, яка складається з чотирьох осіб, що також вбачається з п. 64 списку на надання житлової площі у відомчих житлових будинках Дослідного сільськогосподарського виробництва АН УРСР по АДРЕСА_10 (а.с.13,15-17).
Зокрема, відповідно до копії листа відділу наукових і керівних кадрів НАН України від 28 жовтня 2021 року № 10/180, у матеріалах Управління справами НАН України є документальне підтвердження того, що в 1979 році ОСОБА_2 та членам сім`ї - ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 була надана житлова площа (17,5 кв.м) за адресою: АДРЕСА_10 . Указана квартира перебувала в повному господарському віданні Дослідного сільськогосподарського підприємства АН УРСР в селищі Феофанія (а.с. 14).
У позовній заяві позивач повідомляє, що ОСОБА_2 на момент надання їй квартири у користування була його дружиною. Як вбачається із свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12). 
Позивач вказує, що продовжував проживати у вказаній квартирі, сплачувати за комунальні послуги та здійснювати інші дії, пов`язані із правом користування квартирою.
У ході розгляду справи не встановлено, що позивач має інше житло.
На підставі рішення Київської міської ради від 01 липня 1999 року № 335/436 «Про прийняття до комунальної власності територіальної громади міста Києва відомчих житлових будинків та об`єктів теплопостачання» та відповідно до розпорядження Київської міської державної адміністрації від 03 квітня 2000 року № 469 «Про прийняття до комунальної власності територіальної громади міста Києва житлового фонду НАН України» Національна академія наук України передала відомчий житловий фонд до комунальної власності територіальної громади міста Києва, у тому числі і житловий будинок АДРЕСА_2 , у комунальну власність територіальної громади Голосіївського району м. Києва (колишній Московський район м. Києва) (а.с. 58-63)
Також, на виконання розпорядження Київської міської державної адміністрації від 03 квітня 2000 року № 469, розпорядженням Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації від 27 березня 2002 року № 298 прийнято від Дослідного заповідного господарства «Феофанія» НАН України до комунальної власності територіального громади Голосіївського району м. Києві житлові будинки згідно з додатком (а.с.22). 
Розпорядженням Управління справами Національної академії наук України від 01.02.2001 № 125 Бюро приватизації Управління справами Національної академії наук України, яке займалось оформленням документів на праві власності на житло, було ліквідовано, а приватизаційні на той час справи мешканців квартир житлового фонду м. Києва передано райдержадміністраціям м. Києва (а.с. 65-69).
У зв`язку з передачею відомчого житлового фонду НАН України до комунальної власності територіальних громад м. Києва (рішення Київської міської ради від 01 липня 1999 року № 335/436) розпорядженням Президії НАН України від 15 травня 2001 № 376 зобов`язано Управління справами НАН України забезпечити передачу архівних документів по приватизації житла до районних держадміністрацій м. Києва (а.с. 64).
Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, суд приймає до уваги те, що ч. 1 ст. 43 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.
Згідно зі статтею 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Відповідно до частин першої та другої статті 61, статей 64, 65 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім`я якого видано ордер.
Члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разомз наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї.
Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, які вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.
За змістом статті 65 ЖК України за особою не може бути визнано право користування жилим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання в іншому жилому приміщенні.
Верховним Судом України у постанові від 11 липня 2012 року у справі № 6-60цс12 сформульовано такі висновки: у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (ч. ч. 1 та 2 ст. 64 ЖК України).
Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ч. 2 ст. 65 ЖК України).
У статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Отже, стаття 8 Конвенції гарантує кожній особі право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.
Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24 листопада 1986 року), так і на наймача або членів його сім`ї (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18 лютого 1999 року).
«Житло» має самостійне поняття, яке не залежить від класифікації за національним законодавством. Питання про те, чи є конкретне приміщення «житлом», яке захищається пунктом 1 статті 8 Конвенції, залежатиме від фактичних обставин, а саме існування достатнього та тривалого зв`язку з певним місцем. Суд також повторює, що стаття 8 Конвенції лише захищає право особи на повагу до її існуючого житла (GLOBA v. UKRAINE, № 15729/07, § 37, ЄСПЛ, від 05 липня 2012 року).
Згідно із рішенням ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які, у свою чергу, мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання - пропорційним законній меті.
У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.
Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року, «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року).
Так, позивачем при зверненні до суду зазначалося, що він у 1978 році був вселений до квартири АДРЕСА_10 , яка була надана його колишній дружині ОСОБА_2 та членам її сім`ї - ОСОБА_3 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .
Підставою вселення слугував список на надання житлової площі у відомчих житлових будинках Дослідного сільськогосподарського виробництва АН УРСР, оскільки вказана квартира перебувала в повному господарському віданні Дослідного сільськогосподарського підприємства АН УРСР в селищі Феофанія.
У ході розгляду справи було встановлено, що позивачу ордер на спірну квартиру не видавався, однак ОСОБА_1 був вселений до спірної квартири як член наймача, проживає у ній з 1978 року, зареєстрований - з 1980 року, сплачує квартирну плату та вартість комунальних послуг, відтак позивач користується спірною квартирою, яка є постійним житлом позивача, на законних підставах.
Іншого житла позивач не має, на момент звернення до суду, позивач більше 48 років проживає у спірній квартирі, що свідчить про те, що він має достатні та триваючі зв`язки з конкретним місцем проживання, а зазначене житлове приміщення є в цілому його «житлом» у розумінні статті 8 Конвенції. 
Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що позивач тривалий час проживає в квартирі, в яку заселився на законних підставах, та відсутність у позивача ордера на житлове приміщення, не свідчить про відсутність у нього права користування квартирою та права на здійснення дій, пов`язаних в т.ч. і з приватизацією кватири, а відтак суд приходить до висновку про наявність підстав для захисту конституційних прав позивача шляхом визнання за ним права користування квартирою, в зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 12, 258, 259, 263-265, 268,354,355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа: Управління справами Національної академії наук України про визнання права користування квартирою, - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відомості про учасників справи: 
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_11 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .
Відповідач - Голосіївська районна в м. Києві державна адміністрація, код ЄДРПОУ 37308812, адреса: просп. Голосіївський, буд. 42, м.Київ,03039.
Третя особа: Управління справами Національної академії наук України, код ЄДРПОУ 00019270, адреса: Володимирська, буд. 54, м.Київ,01601.
Повний текст судового рішення складений 09 червня 2026 року.

Суддя     А.В. Слободянюк