УХВАЛА

про відмову у відкритті касаційного провадження

22 червня 2026 року 

м. Київ

справа №160/17622/25

адміністративне провадження № К/990/27531/26 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Єзерова А.А., суддів Кравчука В.М., Стародуба О.П., 
перевіривши касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.09.2025 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 14.05.2026 у справі №160/17622/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
У червні 2025 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - ГУ ПФУ в Дніпропетровській області), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - ГУ ПФУ у Львівській області) в якому просив:
визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ у Львівській області про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно частини третьої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) від 06.05.2025 №046150017656;
визнати протиправним дії ГУ ПФУ у Львівській області щодо не зарахування позивачу до пільгового стажу роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах незалежно від віку, згідно частини третьої статті 114 Закону №1058-IV період проходження військової служби з 01.04.2014 по 23.03.2015;
зобов`язати ГУ ПФУ у Львівській області зарахувати позивачу до пільгового стажу роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах незалежно від віку згідно частини третьої статті 114 Закону №1058-IV період проходження військової служби з 01.04.2014 по 23.03.2015;
зобов`язати ГУ ПФУ в Дніпропетровській області призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах, згідно частини третьої статті 114 Закону №1058-IV з моменту права на її виникнення - 29.04.2025. 
Дніпропетровський окружний адміністративний суд рішенням від 22.09.2025, позов задовольнив частково. Визнав протиправним та скасував рішення ГУ ПФУ у Львівській області про відмову у призначенні пенсії від 06.05.2025 №046150017656. Зобов`язав ГУ ПФУ у Дніпропетровській області зарахувати позивачу до пільгового стажу роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах незалежно від віку згідно частини третьої статті 114 Закону №1058-IV, період проходження військової служби з 01.04.2014 по 23.03.2015. Зобов`язав ГУ ПФУ в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву позивача від 29.04.2025 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, згідно частини третьої статті 114 Закону №1058-IV, з урахуванням висновків суду, наведених у цьому рішенні. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовив.
Третій апеляційний адміністративний суд постановою від 14.05.2026, апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Дніпропетровській області задовольнити частково. Рішення суду першої інстанції змінив, шляхом викладення абзаців 3 та 4 його резолютивної частини в наступній редакції: «Зобов`язав ГУ ПФУ у Львівській області зарахувати позивачу до пільгового стажу роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах незалежно від віку згідно частини третьої статті 114 Закону №1058-IV, період проходження військової служби з 01.04.2014 по 23.03.2015. Зобов`язав ГУ ПФУ у Львівській області повторно розглянути заяву позивача від 29.04.2025 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, згідно частини третьої статті 114 Закону №1058-IV, з урахуванням висновків суду, наведених у цьому рішенні». В іншій частині рішення суду першої інстанції залишив без змін.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції та постановою суду апеляційної інстанції, відповідач оскаржив їх у касаційному порядку, просив скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
Дослідивши зміст касаційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.
Спір у цій справі виник через відмову контролюючого органу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно частини третьої статті 114 Закону №1058-IV. Ця справа є справою незначної складності згідно до вимог пункту 3 частини шостої статті 12 КАС України.
У частині шостій статті 12 КАС України закріплений перелік справ, які для мети КАС України слід вважати справами незначної складності. Зокрема, положення пункту 3 частини шостої статті 12 КАС України передбачають, що для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
За правилами пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Буквальне тлумачення положень зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що процесуальний закон пов`язує можливість касаційного перегляду у справах незначної складності тільки з тими юридичними фактами, вичерпний перелік яких викладений у підпунктах «а», «б», «в» та «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України. Водночас обов`язок доведення наявності таких виняткових обставин покладається на особу, яка звертається до суду з касаційною скаргою.
Означені критерії прийнятності касаційної скарги встановлені задля можливості забезпечення Верховним Судом ключової мети касаційного перегляду - виправлення судових помилок та усунення недоліків судочинства, що призвели до порушення прав учасників справи. Тобто касаційний перегляд за своєю сутністю має екстраординарний характер і спрямований на забезпечення основоположних гарантій справедливого судового розгляду, які становлять зміст конституційного принципу верховенства права.
У свою чергу, скаржник не обґрунтував у касаційній скарзі того, чи стосується касаційна скарга питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; чи був скаржник позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, під час розгляду іншої справи; чи справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; чи суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Оцінивши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що скаржником не доведено існування випадків, визначених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Скаржник у касаційній скарзі не визначає, які норми матеріального права застосовані не правильно або які норми процесуального права було порушено судами попередніх інстанцій, а лише зазначає про незгоду із прийнятими судовими рішеннями у цій справі.
У касаційній скарзі як на підставу касаційного оскарження скаржник посилається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України та зазначає, що суди попередніх інстанцій, ухвалюючи рішення, застосували норму права без урахування висновку, наведеному у постанові Верховного Суду від 27.03.2023 у справі №520/16224/21.
Колегія суддів відхиляє посилання скаржника на висновок, сформульований у постанові Верховного Суду від 27.03.2023 у справі №520/16224/21, оскільки такий висновок ухвалений за відмінних із цією справою фактичних обставин, у різні періоди часу та з урахуванням різного законодавчого регулювання та його застосування, що в свою чергу не дозволяє аналогічно застосувати ті ж самі положення законодавства та відповідні правові позиції у цій справі.
Так, у справі №520/16224/21 предмет спору стосувався зарахування до стажу на пільгових умовах періоду роботи на посаді прокурора, однак у цій справі спірним питанням є зарахування часу проходження військової служби до стажу на пільгових умовах.
Обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).
Суд наголошує, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, їхніх повноважень, об`єкта, предмета правового регулювання відносин, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їхньої подібності визначається обставинами кожної конкретної справи.
Таким чином, з огляду на недостатнє обґрунтування скаржником у касаційній скарзі посилання на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, а також враховуючи наведені скаржником постанови Верховного Суду, прийняті з урахуванням різних фактичних обставин, у різні періоди часу та з урахуванням різного законодавчого регулювання та його застосування, колегія суддів вважає недоведеною наявність підстави касаційного оскарження, визначеної пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції врахував, висновок Верховного Суду, сформульований, зокрема, у постанові від 02.08.2022 у справі №560/4616/20, у яких суд дійшов висновку, що позивач не повинен відповідати за неналежне виконання страхувальником свого обов`язку щодо належного нарахування та сплати страхових внесків, а отже, ненарахування та несплата страхувальником страхових внесків за позивача у спірний період, не може бути підставою для неврахування при призначенні застрахованій особі пенсії, заробітної плати з якої не нараховані страхові внески.
Скаржник у касаційній скарзі не зазначив ґрунтовних підстав для відступу від наведених висновків і Верховний Суд не вбачає підстав для відступу від цих висновків.
Враховуючи викладені вимоги КАС України, для можливості відкриття провадження у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, у касаційній скарзі скаржник має обґрунтовано зазначити підстави, вказані у підпунктах «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України у взаємозв`язку із підставами визначеними пунктами 1-4 частини четвертої статті 328 КАС України.
Верховний Суд звертає увагу на те, що можливість відкриття касаційного провадження у справах розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження залежить виключно від обставин конкретної справи: її значення для формування єдиної правозастосовчої практики; неможливості спростування особою, яка подає касаційну скаргу, обставин, встановлених оскаржуваним судовим рішенням, при розгляді іншої справи; значного суспільного інтересу справи чи її виняткового значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; помилкового віднесення судом справи до категорії справ незначної складності відповідно до підпунктів «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Наведене дає підстави вважати, що за поданою касаційною скаргою оскаржуються судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З огляду на наведене, Суд вважає, що у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою слід відмовити.
Керуючись статтями 12, 328, 333 КАС України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.09.2025 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 14.05.2026 у справі №160/17622/25.
Надіслати скаржнику копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження, разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною і не оскаржується.

Суддя-доповідач А.А. Єзеров

Суддя В.М. Кравчук

Суддя О.П. Стародуб