ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 травня 2026 року
м. Київ
справа № 554/6811/21
провадження № 61-10749св24
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В.,
учасники справи:
позивач- ОСОБА_1 ,
відповідачі: виконавчий комітет Шевченківської районної у місті Полтаві ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
треті особи: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Чорновола 2б», Товариство з додаткової відповідальністю «Полтаватрансбуд»,
провівши в порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Полтави від 21 листопада 2023 року в складі судді Тімошенко Н. В. та постанову Полтавського апеляційного суду від 14 травня 2024 року в складі колегії суддів: Пилипчук Л. І., Дряниці Ю. В., Чумак О. В.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , у якому просила:
визнати протиправним і скасувати рішення виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради № 85 від 26 лютого 2008 року в частині надання дозволу ОСОБА_4 , власнику квартири АДРЕСА_1 , виконати перепланування квартири згідно з графічними матеріалами, розробленими ПП «Зубашич Е. М.», а саме: влаштувати комору і санвузол на другому рівні квартири за рахунок тренажерної зали площею 64,4 кв.м;
скасувати державну реєстрацію права власності на технічний поверх площею 64,4 кв.м на АДРЕСА_2 ;
та витребувати майно - технічний поверх площею 64,4 кв.м від ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у спільну сумісну власність співвласників будинку на АДРЕСА_2 .
Позовні вимоги мотивувала тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_3 .
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 31 березня 2016 року є власниками квартири № 210 у цьому ж будинку.
У березні 2021 року з відповіді виконавчого комітету Полтавської міської ради їй стало відомо про прийняте ним 26 лютого 2008 року рішення № 85, яким надано дозвіл ОСОБА_4 , попередньому власнику квартири АДРЕСА_1 , виконати перепланування квартири, а саме: влаштувати комору і санвузол на другому рівні квартири за рахунок тренажерної зали площею 64,4 кв.м; зобов`язано ОСОБА_4 після закінчення будівельних робіт зареєструвати будівництво та оформити відповідні документи про право власності на житло.
Зазначала, що другий рівень цієї квартири був горищем, яке, на її думку, незаконно вибуло зі спільної сумісної власності співвласників будинку, та за рахунок якого ОСОБА_4 штучно збільшив площу належної йому квартири зі 107,8 кв.м до 172,2 кв.м.
За відсутності законодавчо визначених норм, які б були підставою для припинення права часткової власності на горище, вважала, що діями відповідачів її незаконно позбавлено спільного сумісного майна, у зв`язку з чим просила відновити її порушене право шляхом задоволення позову.
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Шевченківського районного суду міста Полтави від 21 листопада 2023 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 14 травня 2024 року, у позові відмовлено.
Відмовляючи в позові, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з відсутності порушеного права позивача. Оскаржуваним рішенням органу місцевого самоврядування ОСОБА_4 був наданий дозвіл на перепланування належної йому квартири загальною площею 174,4 кв.м (до складу якої входить, у тому числі, приміщення тренажерної зали площею 64,4 кв.м) без збільшення її загальної площі. Доказів, що спірне приміщення тренажерної зали належало позивачу в матеріалах справи немає.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
У липні 2024 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Полтави від 21 листопада 2023 року і постанову Полтавського апеляційного суду від 14 травня 2024 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Як на підставу касаційного оскарження посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: суди не врахували висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 30 липня 2020 року в справі № 752/13695/18, від 07 липня 2021 року в справі № 461/4259/18, від 29 вересня 2021 року в справі № 760/34774/19, від 22 листопада 2023 року в справі № 2610/7240/2012, від 23 листопада 2023 року в справі № 463/6898/20; підстави, передбачені частиною третьою статті 411 ЦПК України.
Касаційна скарга мотивована тим, що суди неповно з`ясували обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. 
Не врахували, що спірне приміщення тренажерного залу є спільним майном власників квартир у багатоквартирному будинку.
Необґрунтовано відхилили її клопотання про витребування доказів, які їй необхідні для проведення судово-будівельної експертизи, а також з`ясування етапу, на якому відбулося відчуження спірного приміщення, зокрема, чи брав забудовник участь у такому відчуженні.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 22 серпня 2024 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
17 вересня 2024 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
Позиція Верховного Суду
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Фактичні обставини, встановлені судами
05 жовтня 2006 року ОСОБА_4 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 174,4 кв.м.
Відповідно до технічного паспорта № 18058 від 18 серпня 2006 року на цю квартиру, виготовленого КП ПБТІ «Інвентаризатор», загальна площа квартири становить 174,4 кв.м. Квартира складається з трьох кімнат, у тому числі кімната № 3 - тренажерний зал площею 64,4 кв.м, який розміщений на другому рівні квартири.
У проекті коригування другого рівня квартири АДРЕСА_1 від 2007 року, розробленого ПП ОСОБА_5 , передбачено влаштування комори площею 3,48 кв.м та санвузла площею 3,48 кв.м за рахунок тренажерної зали площею 64,4 кв.м, тобто без збільшення загальної площі квартири.
Згідно з актом обстеження КП «Містобудування та кадастр» Управління з питань містобудування та архітектури виконавчого комітету Полтавської міської ради від 22 лютого 2008 року квартири АДРЕСА_1 , заперечень проти надання дозволу ОСОБА_4 на перепланування приміщень квартири, а саме влаштування комори і санвузла на другому рівні квартири за рахунок тренажерної зали немає.
Рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради від 26 лютого 2008 року № 85, на підставі звернення та наданих документів, враховуючи згоду ВАТ «Полтаватрансбуд» та погодження управління з питань містобудування та архітектури, дозволено ОСОБА_4 , власнику квартири АДРЕСА_1 , виконати перепланування квартири згідно з графічними матеріалами, розробленими ПП «ОСОБА_5», а саме: влаштувати комору і санвузол на другому рівні квартири за рахунок тренажерної зали (8) площею 64,4 кв.м. Зобов`язано ОСОБА_4 після закінчення будівельних робіт зареєструвати будівництво у бюро технічної інвентаризації та оформити відповідні документи про право власності на житло.
31 березня 2016 року ОСОБА_4 відчужив за договором купівлі-продажу належну йому квартиру на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України).
Відсутність порушеного права й інтересу встановлюється при розгляді справи по суті та є самостійною підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.
Як на підставу своїх позовних вимог ОСОБА_1 посилалась на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_3 та має право на володіння та користування спільного майна цього будинку. Однак внаслідок прийняття органом місцевого самоврядування оскаржуваного рішення про надання власнику квартири № 210 дозволу на перепланування квартири це її право порушене, оскільки в результаті таких дій відповідачі оформили право власності на спірне приміщення тренажерного залу, яке перебувало в спільній власності співвласників багатоквартирного будинку.
За змістом статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.
Відповідно до частини другої статті 382 ЦК України всі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку.
Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).
Установлено, що оскаржуваним рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради від 26 лютого 2008 року власнику квартири АДРЕСА_1 був наданий дозвіл на перепланування його квартири шляхом влаштування комори і санвузла за рахунок тренажерної зали.
На час прийняття цього рішення спірне приміщення тренажерної зали було складовою квартири № 210 , право власності на яку набуто ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05 жовтня 2006 року.
Жодних доказів про те, що оскаржуваним рішенням ОСОБА_4 передано у власність допоміжне приміщення, яке належало до спільного майна багатоквартирного будинку, позивач суду не надала. При цьому правомірність набуття  ОСОБА_4 у 2006 роціправа власності на квартиру № 210 позивач не оспорює.
Таким чином, установивши, що ОСОБА_1 не довела порушення свого права, за захистом якого вона звернулася суду, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, правильно відмовив у позові.
Висновок судів не суперечить висновкам, викладеним Верховним Судом у наведених у касаційній скарзі постановах.
Посилання позивача в касаційній скарзі на те, що суди необґрунтовано відхилили її клопотання про витребування доказів не є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки позивач не зазначає, яким чином це вплинуло на правильність вирішення цієї справи. Докази, які позивач просила витребувати, не стосуються предмета цього позову.
Інші доводи касаційної скарги також не дають підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки зводяться до необхідності переоцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.
Висновки за результатом розгляду касаційної скарги
Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення. 
Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для їх скасування.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції без змін.
Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, немає підстав для нового розподілу судових витрат.
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу   ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду міста Полтави від 21 листопада 2023 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 14 травня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді: М. Ю. Тітов
А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко