Справа № 522/20272/25
Провадження № 2-о/522/166/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2026 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Чорнухи Ю.В.,
за участю секретаря судового засідання Донцової Н.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Одеська міська рада, про встановлення факту постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем,-
ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересована особа: Одеська міська рада, про встановлення факту постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем, у якій вона просить встановити факт її постійного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 .
Вимоги заяви обґрунтовані тим, що батьками заявниці є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які у період з 07.04.1972 року по 23.05.1990 року перебували у зареєстрованому шлюбі, після чого їх шлюб було розірвано. Батьки заявниці продовжили проживати в належній їм на праві власності квартирі за адресою:  АДРЕСА_1 . ОСОБА_4 27.06.1992 уклала шлюб із ОСОБА_5 та змінила прізвище на ОСОБА_6 . Через погіршення у 2016 році стану здоров`я ОСОБА_2 , заявниця піклувалась про матір і постійно мешкала разом ізнею у належній їй та батьку квартирі з січня 2017 року. ІНФОРМАЦІЯ_1  ОСОБА_2 померла. На момент смерті ОСОБА_2 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Інших осіб за даною адресою на момент її смерті зареєстровано не було. Таким чином, на день смерті матері (час відкриття спадщини), заявник разом з нею спільно проживали за однією адресою: АДРЕСА_1 . Заявниця зазначає, що є єдиною спадкоємицею після ОСОБА_2 . Із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини у передбачений законом шестимісячний строк заявниця не зверталась, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживав разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 . Заявниця доглядала за матір`ю, оскільки остання хворіла, у зв`язку з чим потребувала постійного стороннього догляду. Після смерті матері заявниця займалась її похованням, а тому, вважала себе такою, що фактично прийняла спадщину, оскільки від спадщини не відмовлялась. Коли заявниця мала намір оформити спадкові права, приватний нотаріус повідомила, що ОСОБА_1 буде відмовлено у виданні свідоцтва про право на спадщину, оскільки вона не надала довідку про те, що на момент смерті спадкодавця вона була зареєстрована з ним.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20.10.2025 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 27.11.2025. Витребувано від Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради інформацію про осіб, зареєстрованих разом з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
27.11.2025 у судове засідання сторони не з`явились, про причини неявки не повідомили. Розгляд справи відкладено на 27.01.2026.
27.01.2026 судове засідання не відбулось через відсутність електропостачання у приміщенні Приморського районного суду м. Одеси. Розгляд справи відкладено на 18.03.2026.
18.03.2026 у судове засідання з`явився представник заявника - адвокат Пугач Р.І.. Заінтересована особа у судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином.
Відповідно до ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Враховуючи, що заінтересована особа вруге не з`явилась у судове засідання, причини неявик суду не повідомила, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності заінтересованої особи.
На підставі ч. 1 ст. 244 ЦПК України 18.03.2026 суд перейшов до стадії ухвалення рішення та з урахуванням періоду перебування судді у щорічній відпустці, у відрядженні та на навчанні, відклав ухвалення і проголошення судового рішення до 15.04.2026.
Повно та всебічно дослідивши обставини справи, надавши оцінку доказам, наявним у справі, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України(надалі по тексту -ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляді вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст. 5 ЦПК України).
Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексуУкраїни (надалі по тексту - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно ч. 1-2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).
Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1222 ЦК України).
Відповідно до ч. 1-2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259цього Кодексу (ст. 1258 ЦК України).
Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).
Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (ч. 1 ст. 1272 ЦК України).
У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008№ 7«Про судову практику у справах про спадкування» (надалі по тексту - Пленум № 7 від 30.05.2008) зазначено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.
Суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що вбачається з свідоцтва про смерть, виданого 15.12.2021 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
Заявниця, яка є донькою ОСОБА_2 , звернулась до приватного нотаріуса з метою оформлення спадкових прав, однак їй повідомили, що у видачі свідоцтва про право на спадщину буде відмовлено, оскільки вона не надала довідку про те, що на момент смерті спадкодавця вона не була зареєстрована разом із ним.
Згідно витягу зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 82441213 від 05.09.2025, виданого приватним нотаріусом Агакішевою Т.А., за параметрами запиту ОСОБА_2 , дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 у Спадковому реєстрі інформація відсутня. 
Вказаний доказ свідчить про те, що з моменту відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 і до 05.09.2025 заяви про прийняття спадщини після померлої не подавались.
У матеріалах справи наявна копія свідоцтва про народження ОСОБА_4 , серії НОМЕР_1 , виданого 14.03.1973, з якого вбачається, що її матір`ю є ОСОБА_2 . З копії довідки Відділу реєстрації актів громадянського стану Одеського обласного управління юстиції № 243/12-39 від 05.07.2001 вбачається, що 27.06.1992 у міському відділі реєстрації актів громадянського стану Одеського обласного управління юстиції зареєстровано одруження ОСОБА_4 , прізвище після реєстрації шлюбу - ОСОБА_6 .
Заявник на підтвердження своїх доводів про фактичне проживання із матір`ю на момент її смерті подала суду такі докази: копію витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання № 5115-1593451-2018, з якого вбачається, що заявниця була знята 18.11.2014 з реєстраційного обліку з адреси: АДРЕСА_2 ; довідку Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Чорномор-4", з якої вбачається, що з січня 2017 року по день видачі довідки ОСОБА_1 проживала за адресою: АДРЕСА_1 .
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 повідомив, що ОСОБА_2 проживала у будинку АДРЕСА_3 з моменту введення його в експлуатацію. Свідок перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який у подальшому було розірвано. Заявниця проживала разом з матір`ю орієнтовно з 2016-2017 років і до моменту її смерті. Після смерті ОСОБА_2 донька продовжувала проживати у квартирі матері, та після введення в Україні воєнного стану поїхала за кордон. 
Згідно відомостей, наданих Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради на вимогу суду, місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , значилось зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 , з 08.06.2021. Станом на день її смерті, а також станом на 07.11.2025 за вказаною адресою також значиться зареєстрованим ОСОБА_3 , з 08.06.2011.
Згідно п. 23 Пленуму № 7 від 30.05.2008 якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.
У постанові від 26.04.2023 у справі № 204/1052/20 Верховний Суд виклав правову позицію, згідно якої під постійним місцем проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця, на момент смерті спадкодавця, зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою. Частина третя статті 1268ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2Закону України«Про свободупересування тавільний вибірмісця проживанняв Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.
Отже, особа, яка фактично проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. І у разі, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення факту проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цього факту.
Враховуючи встановлені судом обставини, надання позивачем належних і допустимих доказів спільного фактичного проживання з матір`ю на момент відкриття спадщини, обрання заявником вірного способу захисту права, наявні підстави для задоволення заяви.
Керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 244, 258, 259, 263-265, 268, 273, 293-294, 315, 319, 352, 354-355 ЦПК України, суд,-
УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Одеська міська рада, про встановлення факту постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем - задовольнити.
Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) разом з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження: м. Одеса, Одеська область, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Одеса, Одеська область), на час відкриття спадщини, тобто у день смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення суду складений 27.04.2026.

Суддя         Юлія ЧОРНУХА