Справа № 953/2279/26
н/п 2/953/2287/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2026 року Київський районний суд м. Харкова у складі: 
судді Єфіменко Н.В.,
за участю секретаря Лущан В.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, 

встановив:

27 лютого 2026 року ОСОБА_1 (далі: позивач) звернулась до ОСОБА_2 (далі: відповідач) з позовом про стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 12 000 грн.
В обґрунтування заявленої вимоги позивач посилалась на те, що відповідач, який є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з січня 2026 ухиляється від виконання свого обов`язку щодо матеріального утримання доньки. Матеріальної допомоги відповідача у розмірі 3.000 грн. щомісячно недостатньо для належного забезпечення рівня життя дитини. Позивач не працює, здійснюючи постійний догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Станом на 15.02.2026 донці виповнилось 1рік 3 місяці. Єдиним доходом позивача є допомога від Держави по догляду за дитиною до досягнення 3 років, що становить 860 грн., а відповідач ФОП та має змогу сплати аліментів у заявленому позивачем розмірі.
17.03.2026 відповідачем поданий відзив на позовну заяву про часткове визнання позовних вимог у розмірі 6 000 грн. та повідомленням, що він є особою з інвалідністю ІІІ групи, ФОП та перебуває на спрощеній системі оподаткування. 
До судового засідання сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, сторони не з`явились. Позивач та представник позивача розгляд справи просили здійснювати за своєї відсутності. Відповідач причину неявки не сповістив. 
Позивач подала заяву про розгляд справи за своєї відсутності, відповідач причину неявки суду не повідомив. 
Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи належним чином повідомленого про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Приписами ч.3 ст.131 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Розгляд справи за відсутності сторін та учасників справи, стосовно яких наявні відомості повідомлення про явку в суд, не є порушенням ст.129 Конституції України та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про доступ до правосуддя.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи.
Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини:
30.09.2022 між позивачем та відповідачем у Диканському відділі ДРАЦС у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції м. Суми зареєстрований шлюб, актовий запис №100. 
Сторони є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 23.11.2024. 
Дитина проживає разом з позивачем, що не заперечується відповідачем.
Відповідач є особою з інвалідністю ІІІ групи з дитинства, що підтверджено посвідченням серії НОМЕР_2 від 12.11.2024, довідкою до акту огляду МСЕК серії 12ААГ №546003 ід 23.09.2023. 
Відповідач є ФОП, його дохід у 2025 і першому кварталі 2026 становив 1 889 443,84 грн. 
Дослідивши матеріали справи, суд висновує:
Статтею 51 Конституції України та ст.180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ст.8 Закону України від 26.04.2001 №2402-ІІІ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України
Згідно з ч.3 ст.81 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в судовому порядку.
Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» встановлено з 01.01.2026 прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років - 2 817 грн.
При тому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Сімейний кодекс України передбачає підстави для визначення розміру аліментів, але не пов`язує їх виключно зі способом присудження. З огляду на відсутність імперативної заборони, розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми права належить виключно суду.
Як вбачається з положення ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
При стягненні аліментів, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище позивача, стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також інші обставини, передбачені ст.182 СК України.
Розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини має бути достатнім, і разом з тим, і співмірним меті аліментного зобов`язання, не порушувати прав як позивача, так і відповідача, про що зазначено у постанові Верховного Суду від 03.11.2021 у справі № 487/5798/20.
Водночас, суд враховує, що СК України максимальний розмір аліментів, що можуть стягуватись судом на утримання дружини - матері не встановлений. Суд при визначенні розміру аліментів, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у результаті їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. При тому, суд виходить у першу чергу з прожиткового мінімуму й життєвих потреб особи. Аліменти мають бути достатніми й співмірними з огляду на цілі зобов`язання з утримання. Суд в першу чергу виходить з матеріального і сімейного стану платника та одержувача аліментів.
Вирішуючи даний спір суд виходить з того, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має приділятись найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Під час судового розгляду встановлено, що дитина проживає з позивачем. На відповідача, як батька, покладений обов`язок утримувати доньку до досягнення нею повноліття.
Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд виходить із сукупності наявних у матеріалах справи доказів та враховує загальновідомі обставини щоденної потреби дитини у їжі, одязі, засобах особистої гігієни, забезпеченні належних побутових умов та умов для належного гармонійного розвитку, а також те, що обов`язки з утримання дитини є рівними для обох батьків.
Також суд враховує, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання, не знаходиться у переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.
Обов`язок утримувати дитину не залежить від бажання чи можливостей батьків, враховуючи загальне правило, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття навіть у тому разі, коли виконання цього обов`язку може призвести до неповного задоволення їх власних матеріальних і духовних потреб.
Спільна дитина сторін проживає разом із позивачем і саме на позивача лягає основний тягар з утримання та виховання доньки. 
Разом з тим з довідок про доходи відповідача та про вид його діяльності вбачається, що середньомісячний дохід ОСОБА_2 від підприємницької діяльності в сфері комп`ютерних технологій, за відліком податків та без врахування пенсійних виплат, становить понад 100.000 на місяць (а.с.18, 127-129).
Доказів про перебування на утриманні відповідача будь-яких інших осіб, суду не надано.
З урахуванням матеріальних потреб дитини у даному віці, рівності обов`язку батьків з утримання дитини, розміру доходів відповідача, а також обов`язку другого з батьків утримувати дитину, стану здоров`я платника аліментів, який хоча і є особою з інвалідністю ІІІ групи, однак працює, займаючись підприємницькою діяльністю, суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають аліменти на утриманні доньки у розмірі 10 000 грн. щомісячно з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше встановленого законодавством мінімального гарантованого розміру аліментів для дитини відповідного віку.
На переконання суду, такий розмір аліментів є співмірним забезпеченню потреб дитини та об`єктивним можливостям відповідача, задовольнятиме правомірні очікування позивача на отримання аліментів та з урахуванням балансу інтересів батьків і дитини достатній для забезпечення належного рівня її утримання.
Посилання позивача на те, що вона не працює у зв`язку із доглядом за дитиною, суд до уваги не приймає. 
Так, відповідно до ч.2 ст.84 СК Україна дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. 
Згідно з ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. 
Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.
Відповідно до ст.141 ЦПК судовий збір покладається на відповідача.
Керуючись ст. 12,76,141,206,263-265 ЦПК України, ст.180,181,182,184,200, суд, 

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, - задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 227.02.2026 і до досягнення дитиною повноліття.
Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн., у межах суми платежу за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Держави судовий збір в сумі 1 331 (одна тисяча триста тридцять одна) грн. 20 коп. 
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 . 
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 . 
Повний текст рішення складений 15.05.2026. 

Суддя Н.В. Єфіменко