ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
05.05.2026	Справа №910/783/26	

За позовом 	Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська монолітно-будівельна компанія"	
до	Товариства з обмеженою відповідальністю "Сталь-Альянс"	
про	стягнення боргу у розмірі 272 838,95 грн	
 	Суддя Бойко Р.В.	
 	секретар судового засідання Кучерява О.М.	
Представники сторін:	
від позивача:	Скорик Л.В.	
від відповідача:	не з`явився	
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У січні 2026 року Фермерське господарство "Каблюк" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротехінвест Груп", в якому просить суд розірвати Договір №12510/10.2025 від 15.10.2025 та стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 272 838,95 грн.
В обґрунтування позовних вимог Фермерське господарство "Каблюк" вказує, що ним на виконання своїх зобов`язань за Договором №12510/10.2025 від 15.10.2025 було перераховано Товариству з обмеженою відповідальністю "Агротехінвест Груп" в якості передплати за навантажувальний бункер-накопичувач ПБН-9 кошти у розмірі 247 575,00 грн, в той час як відповідач свого обов`язку з поставки передплаченого товару не виконав, у зв`язку з чим позивач просить суд розірвати спірний договір та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротехінвест Груп" кошти у розмірі 247 575,00 грн.
Крім того, посилаючись на порушення відповідачем свого негрошового зобов`язання з поставки товару, Фермерське господарство "Каблюк" стверджує про наявність правових підстав для стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротехінвест Груп" пені у розмірі 24 531,40 грн, нарахованої за період з 25.10.2025 по 28.11.2025.
Також позивач стверджує про наявність у відповідача обов`язку сплатити пеню у розмірі 732,55 грн, нараховану з 24.10.2025 по 28.11.2025 за користування сплаченими йому в якості попередньої оплати коштами.
У змісті позовної заяви Фермерське господарство "Каблюк" зазначає, що понесло судові витрати на оплату судового збору у розмірі 5 936,46 грн та на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 13 000,00 грн, відшкодування яких просить покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Агротехінвест Груп".
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.02.2026 відкрито провадження у справі №910/783/26; вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання); визначено учасникам строки для надання заяв по суті спору.
На стадії розгляду справи по суті, судом було встановлено, що даний спір не може бути вирішений по суті без виклику учасників справи в засідання, тому ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.04.2026 призначено у справі №910/783/26 судове засідання на 05.05.2026; запропоновано сторонам, зокрема позивачу, надати пояснення щодо обставин укладення Договору №12510/10.2025 від 15.10.2025 у строк - до початку засідання, призначеного на 05.05.2026; запропоновано сторонам, зокрема позивачу, надати докази на підтвердження ведення комунікації між сторонами щодо спірних правовідносин (листування засобами поштового та / або електронного зв`язку) у строк - до початку засідання, призначеного на 05.05.2026; запропоновано сторонам, зокрема позивачу, надати належним чином засвідчену копію рахунку №000510 від 15.10.2025 у строк - до початку засідання, призначеного на 05.05.2026; повторно звернуто увагу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротехінвест Груп" на наявність у нього обов`язку зареєструвати свій електронний кабінет та про можливість ознайомлення з матеріалами справи через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему або її окрему підсистему (модуль), що забезпечує обмін документами.
29.04.2026 Фермерським господарством "Каблюк" сформовано в системі "Електронний суд" додаткові пояснення, в яких позивач вказує, що з жовтня 2025 року сторони через електронну пошту обмінювались документами для розробки проекту договору поставки. Відповідачем був розроблений проект договору та 15.10.2025 направлений для ознайомлення та підписання позивачу на електронну пошту buckiper@gmail.com. Разом із проектом договору електронною поштою відповідач надіслав рахунок №000510 від 15.10.2025 на загальну суму 825 250,00 грн, який у цей же день у сумі попередньої оплати у розмірі 247 575,00 було оплачено позивачем, що підтверджується платіжною інструкцією №154. Фермерським господарством "Каблюк" 15.10.2025 було підписано Договір та направлено на електронну пошту відповідача скановану копію Договору №12510/10.2025 від 15.10.2025. Також у телефонному режимі здійснювалося вирішення усіх інших питань, які стосувалися укладення та виконання договору. Позивач стверджує, що після спливу строку поставки товару представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротехінвест Груп" на телефонні дзвінки позивача уже не відповідав. З огляду на викладене позивач вважає, що сторонами було укладено Договір №12510/10.2025 від 15.10.2025, від виконання зобов`язань за яким відповідач відмовився.
В судове засідання 05.05.2026 з`явилась представник позивача, надала пояснення по суті спору, за змістом яких Фермерське господарство "Каблюк" позовні вимоги підтримує та просить задовольнити позов повністю.
Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався, явку свого представника в призначене на 05.05.2026 судове засідання не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив, хоча про місце, дату та час засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується наступним.
Оскільки відповідачем не було виконано свого обов`язку з реєстрації свого електронного кабінету у Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), то ухвала суду від 03.02.2026 про відкриття провадження у справі №910/783/26 була надіслана Товариству з обмеженою відповідальністю "Агротехінвест Груп" 06.02.2026 на його адресу місцезнаходження, яка вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (02141, м. Київ, вул. Руденко Лариси, буд. 6а, офіс 847), рекомендованим листом з повідомленням про вручення, що підтверджується відтиском печатки про відправлення на зворотному боці ухвали.
Однак, поштове відправлення №R067095570973 не було вручене відповідачу та було повернуте до суду 27.02.2026 із відміткою на довідці відділення поштового від 22.02.2026 "за закінченням терміну зберігання".
Ухвала суду від 22.04.2026 про повідомлення місця, дати та часу судового засідання була надіслана Товариству з обмеженою відповідальністю "Агротехінвест Груп" 23.04.2026 на його адресу місцезнаходження, яка вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (02141, м. Київ, вул. Руденко Лариси, буд. 6а, офіс 847), рекомендованим листом з повідомленням про вручення, що підтверджується відтиском печатки про відправлення на зворотному боці ухвали.
За інформацією з пошукової системи відстежень поштових відправлень АТ "Укрпошта" поштове відправлення №R067154488941 (ухвала суду від 22.04.2026) не було вручене відповідачу та було повернуте 01.05.2026 відділенням поштового зв`язку відправнику у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою.
У постановах Верховного Суду від 17.11.2021 у справі №908/1724/19, від 14.08.2020 у справі №904/2584/19 та від 13.01.2020 у справі №910/22873/17 викладено висновки, відповідно до яких, виходячи зі змісту пунктів 11, 17, 99, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270, у разі, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною (наявність такої адреси в ЄДР прирівнюється до повідомлення такої адреси стороною), і судовий акт повернуто підприємством у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі.
Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку - суду (така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження №11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б), від 07.09.2022 №910/10569/21, від 19.12.2022 №910/1730/22, від 01.03.2023 №910/18543/21, від 30.03.2023 №910/2654/22, від 06.06.2023 №922/3604/21, від 09.11.2023 у справі №Б-39/02-09 (№922/3286/21).
В пункті 6.22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі №910/719/19 та в пункті 97 постанови від 17.05.2024 об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №910/17772/20 сформульовано висновки про те, що негативні наслідки через неодержання підприємцем звернення до нього, якщо таке звернення здійснене добросовісно і розумно, покладаються на підприємця. Не може вважатися неотриманим чи отриманим несвоєчасно звернення відправника до одержувача, якщо одержувач власними діями чи бездіяльністю (наприклад, несвоєчасним зверненням до відділення поштового зв`язку, незабезпечення особи для отримання кореспонденції за своєю адресою тощо) призвів до затримки в одержанні кореспонденції. Протилежний підхід суперечив би принципам справедливості, добросовісності і розумності (стаття 3 Цивільного кодексу України).
Пунктом 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Таким чином, керуючись приписами п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, суд приходить до висновку, що днем вручення відповідачу ухвали суду від 03.02.2026 є 22.02.2026, а ухвали суду від 22.04.2026 - 01.05.2026.
Окрім того, вказані ухвали суду від 03.02.2026 та від 22.04.2026 були надіслані Товариству з обмеженою відповідальністю "Агротехінвест Груп" на електронну адресу agrotech.invest@ukr.net, вказану у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, та були вручені відповідачу 03.02.2026 та 23.04.2026 відповідно, що підтверджується повідомленнями Господарського суду міста Києва про доставку електронного листа.
Статтею 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" визначено перелік відомостей, про юридичну особу, які вносяться до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Зокрема, передбачено, що до Єдиного державного реєстру вноситься інформація для здійснення зв`язку з юридичною особою: телефон, адреса електронної пошти (п. 18 ч. 2 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань").
Частиною 1 статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" встановлено, що якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.
З огляду на наведені приписи закону, суд приходить до висновку, що вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань електронна адреса Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротехінвест Груп" - agrotech.invest@ukr.net, є офіційною електронною адресою відповідача у розумінні законодавства, в тому числі Господарського процесуального кодексу України.
Таким чином, суд приходить до висновку, що ним було вжито достатніх заходів для належного повідомлення відповідача про розгляд Господарським судом міста Києва справи №910/783/26.
За приписами ч. 1 ст. 251 Господарського процесуального кодексу України відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Частиною 1 статті 116 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Отже, Товариство з обмеженою відповідальністю "Агротехінвест Груп" вправі було подати відзив на позов у строк до 09.03.2026 включно.
Відповідач своїм правом на подання відзиву у визначений судом у відповідності до положень Господарського процесуального кодексу України строк не скористався, явку свого представника в судове засідання 05.05.2025 не забезпечив.
Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Пунктом 1 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Зважаючи на належне повідомлення відповідача про розгляд Господарським судом міста Києва справи №910/783/26 та про призначене на 05.05.2026 судове засідання, суд, керуючись приписами ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, прийшов до висновку про можливість розглянути справу за відсутності представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротехінвест Груп".
В судовому засіданні 05.05.2026 судом завершено розгляд справи №910/783/26 по суті, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.
У засіданнях здійснювалася фіксація судового процесу технічним засобами у відповідності до статті 222 Господарського процесуального кодексу України.
Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, - 
ВСТАНОВИВ:

Позивач стверджує, що 15.10.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агротехінвест Груп" (постачальник) та Фермерським господарством "Каблюк" (покупець) укладено Договір №12510/10.2025 (надалі - Договір), у відповідності до п. 1.1 якого постачальник зобов`язався в порядку та на умовах, визначених цим Договором, передати у власність покупця товар, а покупець зобов`язався своєчасно прийняти наступний товар та здійснити його оплату на умовах цього Договору: перевантажувальний бункер-накопичувач ПБН-9 у кількості 1 шт. вартістю 825 250,00 грн з ПДВ.
У пункті 3.1 Договору вказано, що загальна вартість товару становить 825 250,00грн.
Згідно пунктів 3.2, 3.3 та 3.4 Договору оплата товару проводиться в національній валюті України шляхом перерахування коштів на поточній рахунок постачальника, вказаній в реквізитах даного Договору, в наступному порядку:
- попередня оплата товару здійснюється покупцем у сумі - 247 575,00 грн у день підписання сторонами даного Договору;
- залишок у розмірі 70% від суми, казаної в п. 3.1 - покупець сплачує в період до 12 місяців з моменту поставки товару покупцю. Датою оплати вважається дата зарахування грошових коштів з розрахункового рахунку покупця на розрахунковий рахунок постачальника.
Пунктом 3.6 Договору передбачено, що поставка товару здійснюється протягом 7-ми робочих днів, після оплати товару покупцем.
Вартість послуг доставки входить до загальної вартості товару та здійснюється постачальником (п. 3.7 Договору).
Постачальник поставляє товар за адресою: 41700, Сумська обл., Буринський р-н, м. Буринь (п. 4.1 Договору).
У пункті 6.4 Договору зазначено, що за прострочення передачі товару згідно пункту 4.1 цього Договору, постачальник сплачує на користь покупця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ вартості товару за кожний день прострочення.
Цей Договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами і скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2025, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами зобов`язань по даному Договору, в тому числі гарантійних зобов`язань (п. 10.1 Договору).
15.10.2025 Фермерське господарство "Каблюк" перерахувало Товариству з обмеженою відповідальністю "Агротехінвест Груп" кошти у розмірі 247 575,00 грн в якості часткової оплати за перевантажувальний бункер - накопичувач ПБН-9 по рахунку №000510 від 15.10.2025 ПДВ 20% - 41262,50 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №154 від 15.10.2025.
Спір у справі виник у зв`язку з твердженнями Фермерського господарства "Каблюк", що відповідач, отримавши від позивача частину оплати за товар, який вказаний у рахунку №000510 від 15.10.2025 та Договорі, поставку товару не здійснив і не повернув сплаченої позивачем попередньої оплати у розмірі 247 575,00 грн, у зв`язку з чим з наявні правові підстави для розірвання Договору та стягнення з відповідача сплаченої в якості передоплати за товар суми коштів у вказаному розмірі, а також для стягнення неустойки. 
Попри наведене, судом встановлено, що Договір не містить підпису уповноваженого представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротехінвест Груп".
У відповідності до вимог ч.ч. 1, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.
Господарські договори укладаються за правилами встановленими Цивільним кодексом України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.
Статтями 202, 205 Цивільного кодексу України закріплено загальне поняття правочину, яким є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин для якого не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Згідно зі статтею 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (частини 1 та 2 ст. 640 Цивільного кодексу України).
За приписами 1, 2 ст. 642 Цивільного кодексу України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в самій пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
Особа, яка зробила пропозицію укласти договір (оферту), у разі беззастережного акцепту цієї пропозиції його адресатом автоматично стає стороною в договірному зобов`язанні. Акцептом визнається відповідь особи, якій адресована оферта, про її прийняття. Акцепт повинен бути повним і беззастережним. Мовчання за загальним правилом не є акцептом, якщо інше не випливає із закону, звичаю ділового обороту або з колишніх ділових відносин сторін. Мовчання можна вважати акцептом лише тоді, коли це прямо передбачено договором або законом (постанова Верховного Суду від 02.11.2021 у справі №642/8624/19 та від 08.12.2021 у справі №922/3783/20).
Із наданих позивачем документів вбачається, що ним 14.10.2025 з електронної пошти buckiper@gmail.com було надіслано на електронну пошту відповідача agrotech.invest@ukr.net (вказану у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань як засіб зв`язку з Товариством з обмеженою відповідальністю "Агротехінвест Груп") пакет документів для розробки проекту договору поставки.
Як вказує позивач, в подальшому Товариством з обмеженою відповідальністю "Агротехінвест Груп" було виставлено Фермерському господарству "Каблюк" рахунок на оплату №000510 від 15.10.2025 на суму 825 250,00 грн для сплати за перевантажувальний бункер - накопичувач ПБН-9.
В свою чергу 15.10.2025 Фермерське господарство "Каблюк" перерахувало Товариству з обмеженою відповідальністю "Агротехінвест Груп" кошти у розмірі 247 575,00 грн в якості часткової оплати за перевантажувальний бункер - накопичувач ПБН-9 по рахунку №000510 від 15.10.2025.
В свою чергу рахунок на оплату №000510 від 15.10.2025 на суму 825 250,00 грн не містить підпису та печатки Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротехінвест Груп", в той час як сума коштів сплачена позивачем відповідачу є меншою, ніж вказана у даному рахунку.
Оскільки сторонами не підписано Договір, то у суду відсутні підстави вважати, що Фермерським господарством "Каблюк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агротехінвест Груп" було погоджено оплату позивачем товару на умовах попередньої оплати товару у сумі 247 575,00 грн із відстроченням оплати іншої частини товару у розмірі 70% від суми на 12 місяців з моменту поставки товару покупцю.
Крім того, рахунок №000510 від 15.10.2025 на суму 825 250,00 грн не містить підпису та печатки Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротехінвест Груп" (фактично являється документом у форматі Microsoft Word, а відтак не виключає внесення в нього змін будь-якою особою після його надсилання), що виключає можливість висновку про погодження Товариством з обмеженою відповідальністю "Агротехінвест Груп" саме такої ціни за перевантажувальний бункер - накопичувач ПБН-9.
До того ж, навіть якщо припустити, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Агротехінвест Груп" дійсно було погоджено ціну за перевантажувальний бункер - накопичувач ПБН-9 у розмірі 825 250,00 грн, то Фермерським господарством "Каблюк" було оплачено лише частину такої ціни, що також не підтверджує погодження сторонами купівлі-продажу цього товару за вказаною ціною. 
Також із наданого позивачем електронного листування не вбачається беззастережного акцепту Товариством з обмеженою відповідальністю "Агротехінвест Груп" укладення Договору, зокрема у наданій позивачем редакції, оскільки мав місце обмін проектами документів без будь-якого супровідного тексту щодо погодження / непогодження тих чи інших умов правочину чи Договору вцілому.
Жодних інших доказів того, що сторони в дійсності дійшли згоди про укладення Договору у наведеній позивачем редакції та/або погодили ціну товару і часткову його оплату покупцем, матеріали справи не містять (зокрема наведене не вбачається і з електронного листування), а позивачем суду не надано. 
Цивільний кодекс України та інші законодавчі акти, що регулюють відносини стосовно укладення договорів поставки, не передбачають, що мовчання сторони є акцептом оферти. Зазначене також не випливає із закону, звичаю ділового обороту. Також у суду відсутні підстави для висновку, що це випливає з колишніх ділових відносин сторін. 
У суду відсутні також підстави вважати, що Договір є укладеним у зв`язку з його виконанням, оскільки, як встановлено судом, поставка товару за Договором не здійснювалась (у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення попередньої оплати, неустойки та процентів), а часткова оплата позивачем товару була здійснена на підставі рахунку, який не містить підпису повноваженого представника відповідача (особи, яка нібито його виставила) та являється документом у форматі Microsoft Word, що унеможливлює висновок про волю Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротехінвест Груп" на продаж Фермерському господарству "Каблюк" перевантажувального бункера - накопичувача ПБН-9 за ціною 825 250,00 грн.
У зв`язку з наведеним суд дійшов висновку про те, що за встановлених обставин справи відсутні підстави стверджувати, що сторони уклали Договір.
Оскільки суд дійшов висновку, що сторонами не було укладено Договір №12510/10.2025 від 15.10.2025, то останній не може бути розірваний, оскільки зобов`язання за ним не існують, в той час як розірвати можна лише той договір, який є чинним, тобто породжує права та обов`язки для сторін.
З огляду на наведене вимога Фермерського господарства "Каблюк" про розірвання Договору не підлягає задоволенню. 
Щодо вимоги Фермерського господарства "Каблюк" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротехінвест Груп" коштів у розмірі 247 575,00 грн, то така вимога обґрунтована позивачем тим, що згідно ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, на вимогу покупця зобов`язаний повернути суму попередньої оплати.
Попри наведене, судом встановлено, що між сторонами не виникло правовідносин купівлі-продажу (поставки), а відтак сплачена позивачем відповідачу сума коштів у розмірі 247 575,00 грн не може вважатись попередньою оплатою за товар. 
Водночас у відповідності до вимог ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Як встановлено судом, позивачем було перераховано згідно платіжної інструкції №154 від 15.10.2025 на користь відповідача кошти у розмірі 247 575,00 грн за перевантажувальний бункер - накопичувач ПБН-9, проте сторонами не було досягнуто згоди щодо купівлі-продажу цього товару, відповідний правочин сторонами не укладався.
Інших доказів наявності договірних відносин між сторонами як на момент проведення зазначеного платежу, так і протягом практики господарської діяльності у минулі періоди матеріали справи не місять, зокрема в матеріалах справи відсутні докази укладення будь-якого правочину, на підставного якого у позивача перед відповідачем могли виникнути грошові зобов`язання. 
Частинами 1 та 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України).
Аналогічні приписи закріплені у ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України.
Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За приписами статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів наявності між сторонами будь-яких господарських правовідносин, на підставі яких у позивача існує обов`язок по перерахуванню відповідачу грошових коштів, суд дійшов висновку, що відповідач є особою, яка набула майно (грошові кошти) без достатньої правової підстави у розумінні ст. 1212 Цивільного кодексу України, і, як наслідок, зобов`язана повернути позивачу це майно (кошти).
Відповідно до ст. 1213 Цивільного кодексу України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно.
Згідно з частиною другою статті 1214 Цивільного кодексу України об`єктом кондикції є не лише майно, а й грошові кошти, що безпідставно утримані чи набуті.
Аналіз статті 1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №910/1238/17).
Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Отже, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Згідно з пунктом частини третьої статті 1212 Цивільного кодексу України положення глави 83 цього Кодексу застосовуються до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Втім, необхідною умовою для цього є відсутність або відпадання достатньої правової підстави (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2018 у справі №910/9072/17).
Для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі №922/3412/17).
У постанові від 07.02.2024 у справі №910/3831/22 Велика Палата Верховного Суду, відступивши від висновків, викладених у постанові Касаційного цивільного суду від 02.02.2021 у справі №330/2142/16-ц та постановах Касаційного господарського суду від 23.04.2019 у справі №918/47/18, від 17.08.2021 у справі №913/371/20 та від 27.03.2019 у справі №905/1313/18, наголосила, що зобов`язання повернути безпідставно набуте майно виникає в особи безпосередньо з норми статті 1212 Цивільного кодексу України на підставі факту набуття нею майна (коштів) без достатньої правової підстави або факту відпадіння підстави набуття цього майна (коштів) згодом. Виконати таке зобов`язання особа повинна відразу після того, як безпідставно отримала майно або як підстава такого отримання відпала. Це зобов`язання не виникає з рішення суду. Судове рішення в цьому випадку є механізмом примусового виконання відповідачем свого обов`язку з повернення безпідставно отриманих коштів, який він не виконує добровільно.
Верховний Суд вже висловлювався щодо застосування статті 1212 Цивільного кодексу України у тотожних правовідносинах, зазначивши, що обов`язок поновлення порушеного права шляхом повернення безпідставно отриманих коштів виникає у набувача наступного дня після їх отримання (постанови від 13.11.2024 у справі №911/23/24; від 11.02.2025 у справі №910/14481/23). 
За приписами статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Таким чином, відповідач повинен був повернути позивачу безпідставно набуті кошти у розмірі 247 575,00 грн до 16.10.2025 включно.
Відповідачем до суду доказів повернення позивачу безпідставно набутих грошових коштів в сумі 247 575,00 грн не подано і в матеріалах справи такі докази відсутні.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача коштів в розмірі 247 575,00 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Крім того, посилаючись на порушення відповідачем свого негрошового зобов`язання з поставки товару, Фермерське господарство "Каблюк", посилаючись на п. 6.4 Договору, стверджує про наявність правових підстав для стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротехінвест Груп" пені у розмірі 24 531,40 грн, нарахованої за непоставку товару у період з 25.10.2025 по 28.11.2025.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений законодавством строк свого обов`язку з повернення безпідставно набутих коштів позивачу не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням цивільних зобов`язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.
Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.
Згідно приписів ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).
В даному випадку позивач нараховує відповідачу на підставі п. 6.4 Договору пеню за не поставку товару за період з 25.10.2025 по 28.11.2025.
Однак судом встановлено, що сторонами не було укладено Договір, а відтак і не погодженою у ньому умов щодо встановлення відповідальності у вигляді пені за порушення постачальником обов`язку з поставки товару.
Водночас розмір пені за порушення негрошових зобов`язань встановлюється в договорі за згодою сторін. У тому випадку, коли правочин не містить в собі умов щодо розміру та бази нарахування пені, або містить умову про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, сума пені може бути стягнута лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.
Тотожна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі №904/4156/18.
Верховний Суд у постанові від 19.01.2024 у справі №911/2269/22 зазначав, що Цивільний кодекс України, передбачає, що неустойка встановлюється договором або законом. Тобто неустойка має договірний (добровільний) характер, що встановлюється за ініціативою сторін зобов`язання; а також імперативний характер (встановлений законом), тобто договірно-обов`язковий, умови про яку включаються в договір через підпорядкування імперативним вимогам правової норми. При цьому, для деяких видів зобов`язань неустойка встановлюється законом, іншим нормативно-правовим актом безпосередньо, а тому сторони відповідно зобов`язання підпорядковуються існуючим правилам про неустойку стосовно як її розміру, так і порядку та умов про її стягнення, хоча при цьому не укладають не тільки угоди про неустойку, але і безпосередньо договору. Законодавець в ГК України, встановлюючи правила визначення розміру штрафних санкцій (зокрема і неустойки, ст. 231 цього Кодексу) та встановлюючи також як і Цивільному кодексу України відмінності між порядками обчислення штрафу та пені (ч. 2 цієї статті Кодексу), уточнює, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором (постанова Верховного Суду від 02.07.2025 у справі №910/9181/24).
При цьому судом враховано, що 28.02.2025 набрав чинності Закон України №4196-IX, яким, зокрема частину третю статті 549 Цивільного кодексу України доповнено абзацом другим такого змісту: боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені.
Тобто з 28.02.2025 законодавство встановлює розмір пені, яка застосовується до боржника за порушення грошового зобов`язання, натомість розмір пені за порушення боржником негрошового зобов`язання (наприклад, за прострочення / не поставку товару) у приватноправових відносинах цивільним законодавством не встановлений. 
Таким чином, вимога Фермерського господарства "Каблюк" про стягнення пені у розмірі у розмірі 24 531,40 грн не підлягає задоволенню, так як позивачем не доведено погодження сторонами умов щодо встановлення неустойки у виді пені за порушення постачальником обов`язку з поставки товару.
Крім того, позивач стверджує про наявність у відповідача обов`язку сплатити пеню у розмірі 732,55 грн, нараховану з 24.10.2025 по 28.11.2025 за користування сплаченими йому в якості попередньої оплати коштами.
Однак із викладеного у змісті позовної заяви розрахунку вбачається, що фактично під пенею за користування чужими коштами позивач має на увазі 3% річних.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.06.2021 у справі №904/5726/19 зазначила, що "у процесуальному законодавстві діє принцип "jura novit curia" ("суд знає закони"), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким чином, при вирішенні спору суд в межах своїх процесуальних функціональних повноважень та в межах позовних вимог встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки ін.) правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин, та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законодавець указує саме на "норму права", що є значно конкретизованим, аніж закон. Більше того, з огляду на положення Господарського процесуального кодлексу України така функціональність суду носить імперативний характер. Підсумки такої процесуальної діяльності суду знаходять своє відображення в судовому рішенні, зокрема у його мотивувальній й резолютивній частинах.
Отже, обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначати, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу jura novit curia".
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.03.2023 у справі №916/1932/20, від 29.03.2023 у справі №922/1320/21 та від 14.03.2023 у справі №910/16969/20.
Відтак невірна кваліфікація позивачем як характеру правовідносин між сторонами, так і невірна назва заявленої вимоги, яка за своєю суттю є 3% річних, не є підставою для відмови у задоволенні позову, а суд в даному рішенні самостійно визначає, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.
Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення 3% річних у інформаційно-пошуковій системі "Ліга:Закон" в межах правомірно визначеного позивачем періоду нарахування - з 24.10.2025 по 28.11.2025, суд приходить до висновку, що вимога Фермерського господарства "Каблюк" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротехінвест Груп" 3% річних у розмірі 732,55 грн підлягає задоволенню.
За таких обставин позовні вимоги Фермерського господарства "Каблюк" підлягають частковому задоволенню із стягненням з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротехінвест Груп" боргу у розмірі 247 575,00 грн та 3% річних у розмірі 732,55 грн. Натомість в іншій частині в задоволенні позову слід відмовити.
Витрати по сплаті судового збору відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Щодо розподілу витрат позивача на оплату професійної правничої допомоги. 
Позивачем також було заявлено до стягнення з відповідача відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 13 000,00 грн.
Згідно з ч. 1 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
У змісті позовної заяви Фермерське господарство "Каблюк" зазначає, що понесло судові витрати на оплату судового збору у розмірі 5 936,46 грн та на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 13 000,00 грн, відшкодування яких просить покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Агротехінвест Груп".
Представництво інтересів Фермерського господарства "Каблюк" в межах справи №910/783/26 здійснювалось адвокатом Скорик Любов`ю Вікторівною (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ЧН №001399 від 01.11.2024) на підставі ордеру серії ВМ №1079252 від 21.01.2026 та Договору №81/2025 про надання правничої допомоги від 28.11.2025 (надалі - Договір №81/2025).
Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Позивачем було долучено докази на підтвердження розміру понесених судових витрат на професійну правничу допомогу до позовної заяви.
Відповідно п. 1.1 Договору №81/2025, укладеного адвокатом Скорик Любов`ю Вікторівною, як адвокатом, та Фермерським господарством "Каблюк", як клієнтом, адвокат приймає на себе доручення клієнта про надання йому правничої допомоги у вигляді правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, представництва інтересів перед фізичними та юридичними особами, в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування, усіх судах. Державній виконавчій службі Міністерства юстиції України та її структурних підрозділах, приватних виконавців, в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором, а клієнт зобов`язується оплатити гонорар адвоката по наданню правничої допомоги у порядку та строки обумовлені сторонами.
У пункті 4.1 Договору №81/2025сторони погодили, що за правничу допомогу, передбачену в п. 1.1. договору, клієнт сплачує адвокату гонорар у розмірі, визначеному за домовленістю сторін, шляхом складання та підписання акту узгодження суми гонорару та порядку розрахунку, який є Додатком до Договору.
У Акті узгодження суми гонорару та порядку розрахунків (Додаток 1 до Договору №81/2025) сторони узгодили суму гонорару за:
- складання письмової претензії щодо повернення заборгованості - 3 000,00 грн;
- підготовку, складання, подання до суду позовної заяви про стягнення заборгованості та припинення договору - 10 000,00 грн. 
Також у Акті узгодження суми гонорару та порядку розрахунків (Додаток 1 до Договору №81/2025) вказано, що оплата гонорару адвоката здійснюється передплатою готівкою або перерахунком на банківський рахунок за вказаними реквізитами.
Платіжними інструкціями №185 від 28.11.2025 на суму 3 000,00 грн та №26 від 26.01.2026 на суму 10 000,00 грн підтверджується виконання Фермерським господарством "Каблюк" свого зобов`язання з оплати гонорару адвокату Скорик Любові Вікторівні на умовах передплати.
28.11.2025 адвокатом Скорик Любов`ю Вікторівною та Фермерським господарством "Каблюк" складено акт виконаних робіт від 28.11.2025, в якому зафіксовано виконання адвокатом наступних робіт: 
- детальний аналіз укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агротехінвест Груп" та Фермерським господарством "Каблюк" Договору №12510/10.2025 від 15.10.2025 щодо купівлі товару - перевантажувального бункера - накопичувана ПБН-9. повною вартістю (з урахуванням ПДВ 20%) 825 250.00 грн, щодо можливості повернення суми попередньої оплати за недоставлений товар, шляхом направлення претензії (досудового врегулювання питання);
- складання письмової претензії до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротехінвест Груп" щодо повернення коштів Фермерському господарству "Каблюк" в загальній сумі 272 838.95 грн;
- направлення поштовою кореспонденцією (через Укрпошту) претензії та доданих до неї копій документів на юридичну адрес) Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротехінвест Груп" цінним листом з описом вкладень та письмовим повідомленням про вручення.
Крім того, 28.11.2025 адвокатом Скорик Любов`ю Вікторівною та Фермерським господарством "Каблюк" складено акт виконаних робіт від 28.11.2025, в якому зафіксовано виконання адвокатом наступних робіт: 
- дослідження судової практики з питання стягнення заборгованості в результаті невиконання господарських договорів;
- складання позовної заяви щодо стягнення заборгованості з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротехінвест Груп" в загальній сумі 272 838,95 грн та припинення Договору №12510/10.2025 від 15.10.2025;
- формування ордеру про надання правничої допомоги в господарському суді, його друкування та підписання;
- сканування документів - додатків до позовної заяви;
- формування витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (по ФГ "Каблюк" та ТОВ "Агротехінвест Груп");
- направлення поштовою кореспонденцією (через Укрпошту) позовної зави разом із додатками на юридичну адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротехінвест Груп" цінним листом з описом вкладень відповідно до вимог ст. ст. 42. 172 Господарського процесуального кодексу України;
- направлення позовної заяви про стягнення заборгованості та припинення договору через підсистему "Електронний суд".
За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).
З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: - фіксованого розміру; - погодинної оплати.
Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" як "форма винагороди адвоката", але в розумінні Цивільного кодексу України становить ціну такого договору.
Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
У той же час, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 наголошено на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
За змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
В той же час, Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові №922/445/19 від 03.10.2019 зазначила, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Тобто "суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони" та "суд має право зменшити суму судових витрат, встановивши їх неспіврозмірність, незалежно від того, чи подавалося відповідачем відповідне клопотання" не є тотожними за своєю суттю, що фактично відповідає висновку викладеному у вищевказаній постанові.
У постанові від 05.10.2021 у справі №907/746/17 колегія суддів Верховного Суду акцентувала увагу на тому, що висновки судів про часткову відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав не пов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчить про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання учасника справи про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У такому разі, суди мають таке право відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України та висновків об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду про те, як саме повинна застосовуватися відповідна норма права.
Аналогічна правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 13.12.2022 у справі №910/429/21 та від 11.11.2022 у справі №909/50/22.
Зокрема відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необгрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України та визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу. Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Окрім того, при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").
Отже, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача відповідно до положень статей 126, 129 Господарського процесуального кодексу України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Аналогічна правова позиція щодо застосування норми права викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21, від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та у постанові Верховного Суду від 22.12.2022 у справі №922/2666/21.
При вирішенні питання про покладення на відповідача відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, судом враховано, що, по-перше, адвокатом було невірно кваліфіковано правовідносини, що склались між сторонами як договірні купівлі-продажу (поставки), в той час як судом встановлено, що між сторонами склались позадоговірні кондиційні зобов`язання. 
Внаслідок невірної кваліфікації адвокатом правовідносини, що склались між сторонами, останньою було надано послуги складання письмової претензії до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротехінвест Груп" щодо повернення коштів Фермерському господарству "Каблюк" в загальній сумі 272 838,95 грн, хоча жодної необхідності (доцільності) у наданні таких послуг не існувало, оскільки у відповідача виник обов`язок повернути кошти в розмірі 272 838,95 грн позивачу на наступний день після їх отримання в силу закону безвідносно до направлення відповідної вимоги.
По-друге, невірна кваліфікація адвокатом правовідносини, що склались між сторонами, призвела до часткового задоволення вимог - суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для розірвання Договору та для стягнення з відповідача пені у розмірі 24 531,40 грн, нарахованої за порушення строку поставки товару (не поставку товару).
За таких обставин, суд не вважає, що розмір витрат позивача на оплату професійної допомоги у даному спорі в розмірі 13 000,00 грн є розумним та виправданим, а тому приходить до висновку про необхідність покладення на Товариство з обмеженою відповідальністю "Агротехінвест Груп" витрат на оплату послуг адвоката у розмірі 10 000,00 грн.
Керуючись статтями 13, 74, 79, 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позов Фермерського господарства "Каблюк" задовольнити частково.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротехінвест Груп" (02141, м. Київ, вул. Руденко Лариси, буд. 6а, офіс 847; ідентифікаційний код 46156957) на користь Фермерського господарства "Каблюк" (41700, Сумська обл., Буринський р-н, м. Буринь, вул. Олександра Довженка, буд. 65/1; ідентифікаційний код 22977416) борг у розмірі 247 575 (двісті сорок сім тисяч п`ятсот сімдесят п`ять) грн 00 коп., 3% річних у розмірі 732 (сімсот тридцять дві) грн 55 коп., судовий збір у розмірі 2 979 (дві тисячі дев`ятсот сімдесят дев`ять) грн 69 коп. та відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн 00 коп. Видати наказ.
4. В іншій частині в задоволенні позову відмовити.
5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. У відповідності до положень ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду.

Повний текст рішення складено 20.05.2026.

Суддя Роман БОЙКО