ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2026 року 
м. Київ

cправа № 920/214/23(920/1185/25) 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Картере В.І. - головуючий, Жуков С.В., Пєсков В.Г., 

за участю секретаря судового засідання Заріцької Т.В.,

представників учасників справи: 
ТОВ "Світ Агротехніки": ліквідатор Бандола О.О.,
ОСОБА_1 : не з`явився,
ОСОБА_2 : Савченко В.І.,
ТОВ "Компанія Альбіон": не з`явився,
ТОВ "БЛ Лізинг": не з`явився,
ТОВ "Бест Лізинг": не з`явився,
ПАТ "МТБ Банк": не з`явився,
АТ "Кредобанк": не з`явився,
Підприємства "Дойче Аграртехнік": не з`явився,
ОСОБА_3 : не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Світ Агротехніки" арбітражного керуючого Бандоли Олександра Олексійовича 
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.02.2026 (колегія суддів у складі: Остапенко О.М. - головуючий, Козир Т.П., Отрюх Б.В.)
та рішення Господарського суду Сумської області від 05.11.2025 (суддя Соп`яненко О.Ю.) в частині відмови у задоволенні позову про витребування у ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Світ Агротехніки" спірного транспортного засобу та скасування його державної реєстрації за ОСОБА_2 

у справі № 920/214/23(920/1185/25)
за позовом ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Світ Агротехніки" арбітражного керуючого Бандоли Олександра Олексійовича
до 1) ОСОБА_1 ; 2) ОСОБА_2 
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: 1) Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Альбіон"; 2) Товариство з обмеженою відповідальністю "БЛ Лізинг"; 3)Товариство з обмеженою відповідальністю "Бест Лізинг"; 4) Публічного акціонерного товариства "МТБ Банк"; 5) Акціонерного товариства "Кредобанк"; 6) Підприємства "Дойче Аграртехнік"; 7) ОСОБА_3 
про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу,

у межах справи №920/214/23
за заявою Підприємства "Дойче Аграртехнік"
про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Світ Агротехніки"

ВСТАНОВИВ:
Хід розгляду справи та стислий зміст позовних вимог
1. Ухвалою Господарського суду Сумської області від 18.07.2023 відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Світ Агротехніки" (далі - Боржник), введено процедуру розпорядження майном боржника. 
2. Постановою Господарського суду Сумської області від 20.05.2024 визнано Боржника банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру. 
3. У межах зазначеної справи ліквідатор Боржника 15.05.2025 звернувся до господарського суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про:
- визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу №8046/2023/3591156 від 05.01.2023, укладеного між Боржником і ОСОБА_1 (далі - Договір), за яким відчужено транспортний засіб BMW X5 (G5Х/CV41), загальний легковий універсал, 2021 року випуску, колір чорний, VIN НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , за ціною продажу 5000 грн (далі - Транспортний засіб);
- витребування Транспортного засобу в ОСОБА_2 на користь Боржника;
- скасування державної реєстрації Транспортного засобу за ОСОБА_2 . 
4. Позов мотивовано наявністю підстав для застосування положень статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ), оскільки Договір укладено в межах передбаченого вказаною нормою сумнівного періоду, за наявності у Боржника прострочених грошових зобов`язань і відкритих судових проваджень про стягнення з нього заборгованості, а відчуження за Договором Транспортного засобу за заниженою ціною свідчить про протиправну поведінку Боржника, яка спрямована на ухилення від виконання зобов`язань перед кредиторами. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
5. 05.01.2023 Боржник і ОСОБА_1 уклали договір, за яким ОСОБА_1 отримала у власність Транспортний засіб за ціною 5000 грн (пункт 3.1 Договору). 
6. Відповідно до проведеної на замовлення ліквідатора Боржника оцінки ринкова вартість Транспортного засобу становить 2247409 грн.
7. Згідно з листом Головного сервісного центру МВС від 31.03.2025 за №31/10497-7639-2025 та реєстраційної карти щодо Транспортного засобу змінено державний номер НОМЕР_2 на НОМЕР_3 , перереєстровано власника на ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу №8044/2023/4064144 від 21.09.2023.
8. На виконання вимог ухвали Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2026 ОСОБА_2 надала до матеріалів справи копії договору купівлі-продажу транспортного засобу №8044/2023/4064144 від 21.09.2023 та розписки від 21.09.2023, за змістом якої ОСОБА_1 підтвердила отримання від ОСОБА_2 грошей у розмірі 500000 грн відповідно до узгоджених сторонами умов договору купівлі-продажу. 
9. У справі №920/214/23 про банкрутство Боржника господарський суд визнав вимоги кредиторів на загальну суму 596645216,02 грн.
Стислий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції
10. Рішенням Господарського суду Сумської області від 05.11.2025 позов задоволено частково, визнано недійсним Договір, а в іншій частині позовних вимог відмовлено. 
11. Рішення мотивовано тим, що Боржник і ОСОБА_1 при укладенні Договору діяли очевидно недобросовісно та зловживали правами, порушили майнові інтереси кредиторів шляхом зменшення ліквідаційної маси Боржника, тому Договір підлягає визнанню недійсним на підставі положень статті 42 КУзПБ. Водночас місцевий господарський суд дійшов висновку про необґрунтованість вимог про витребування Транспортного засобу та скасування державної реєстрації Транспортного засобу, зважаючи на відсутність у матеріалах справи доказів недобросовісності ОСОБА_2 , зокрема, які б свідчили про обізнаність її про можливу незаконність вибуття майна з володіння Боржника, недобросовісну поведінку сторін Договору при його укладенні. 
12. Ліквідатор Боржника оскаржив зазначене рішення в апеляційному порядку в частині відмови у задоволенні позовних вимог про витребування Транспортного засобу у ОСОБА_2 на користь Боржника та скасування державної реєстрації Транспортного засобу за ОСОБА_2 .
13. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.02.2026 рішення місцевого господарського суду в оскаржуваній частині залишено без змін. 
14. Апеляційний господарський суд погодився з висновком господарського суду першої інстанції про відсутність підстав для витребування Транспортного засобу у ОСОБА_2 як добросовісного набувача, оскільки правочин, на підставі якого ОСОБА_2 набула права на Транспортний засіб, є відплатним у розумінні статті 388 Цивільного кодексу України. 
Стислий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення доводів скаржника 
15. Ліквідатор Боржника подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду та постанову апеляційного господарського суду в частині відмови у задоволенні вимог про витребування Транспортного засобу та скасування державної реєстрації Транспортного засобу за ОСОБА_2 , ухвалити нове рішення про задоволення зазначених позовних вимог. 
16. Касаційну скаргу подано з підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України. 
17. Скаржник вважає, що господарські суди першої та апеляційної інстанцій під час розгляду справи неправильно застосували положення статей 42, 61 КУзПБ, статей 387, 388 Цивільного кодексу України, порушили вимоги статей 4, 5, 11, 13, 14, 17, 46, 73, 74, 91, 232, 236 - 238 Господарського процесуального кодексу України, неповно з`ясували обставини, які мають значення для справи.
18. Скаржник посилається на неврахування при ухваленні оскаржуваних судових рішень висновків Верховного Суду, викладених у постановах:
- від 21.09.2022 у справі №908/976/19, від 21.11.2018 у справі №674/31/15-ц, від 29.05.2024 у справі №910/5808/20, від 17.01.2023 у справі №29/5005/6325/2011 (904/8849/21)), щодо визначення добросовісності дій відповідача;
- від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17, щодо стандарту доказування;
- від 05.09.2024 у справі №921/2/21(921/338/22), щодо застосування частини 1 статті 62 КУзПБ, включення до ліквідаційної маси усіх видів майнових активів (майна та майнових прав) банкрута, які належать йому на праві власності або господарського відання;
- від 29.05.2024 у справі №910/5808/20, від 14.11.2018 у справі №183/1617/16, від 21.08.2019 у справі №911/3681/17, від 22.01.2020 у справі №910/1809/18, від 26.11.2019 у справі №914/3224/16, від 06.08.2025 у справі №44/459-б (910/9896/24), від 24.06.2025 у справі №917/1500/18(917/1506/24), від 29.04.2025 у справі №917/1500/18(917/1544/24), від 09.07.2025 у справі №914/1875/16(914/345/24)), від 09.08.2018 у справі №927/876/17, від 11.09.2018 у справі №910/9555/16, щодо застосування статей 387, 388 Цивільного кодексу України;
- від 06.08.2025 у справі №44/459-б (910/9896/24), від 24.06.2025 у справі №917/1500/18(917/1506/24), від 29.04.2025 у справі №917/1500/18(917/1544/24), від 09.07.2025 у справі №914/1875/16(914/345/24), щодо вирішення питання покладання на відповідача індивідуального і надмірного тягаря, пов`язаного з втратою майна та необхідністю шукати способи компенсації своїх втрат;
- від 15.09.2020 у справі №469/1044/17, згідно з яким добросовісний (кінцевий) набувач не позбавлений можливості відновити своє право, зокрема, пред`явивши вимогу до проміжного набувача, в якого придбав майно, про відшкодування збитків на підставі статті 661 Цивільного кодексу України.
19. Скаржник, зокрема, заперечує проти висновку господарських судів про добросовісне набуття ОСОБА_2 . Транспортного засобу, оскільки вона придбала Транспортний засіб за ціною, що є значно нижче його ринкової вартості. Водночас господарські суди не перевірили обставини щодо фактичного руху коштів з оплати Транспортного засобу, джерела їх походження, фінансової спроможності ОСОБА_2 .
20. Крім того, скаржник стверджує про наявність передбачених частиною 1 статті 388 Цивільного кодексу України підстав для витребування Транспортного засобу від добросовісного набувача, оскільки Боржник позбавлений права володіння Транспортним засобом поза його волею.
Узагальнений виклад позицій інших учасників справи 
21.  ОСОБА_2 подала відзив на касаційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні скарги. 
22. Відзив мотивовано тим, що оскаржувані судові рішення відповідають критеріям стандарту вірогідності доказів, адже в матеріалах справи немає будь-яких, зокрема більш вагомих, доказів недобросовісності ОСОБА_2 як набувача Транспортного засобу. Водночас ліквідатор Боржника заявив позовну вимогу про витребування Транспортного засобу саме на підставі статті 388 Цивільного кодексу України як у добросовісного набувача. 
23.  ОСОБА_2 заперечує проти доводів скаржника про вибуття Транспортного засобу з володіння Боржника не з його волі, оскільки вони ґрунтуються на помилковому розумінні положень статті 388 Цивільного кодексу України, згідно з якою витребування майна від добросовісного набувача залежить від наявності у власника майна волі на передачу майна набувачу саме за першим договором у ланцюгу договорів. 
24.  ОСОБА_2 наголошує, що позов у цій справі побудовано на доводах про наявне волевиявлення Боржника, яке водночас суперечило нормам чинного законодавства, оскільки Договір має ознаки фраудаторності, порушує майнові інтереси кредиторів, спрямований на зменшення ліквідаційної маси Боржника. 
25.  ОСОБА_2 вважає помилковими аргументи скаржника про те, що визнання господарськими судами недійсним Договору у зв`язку з низькою ціною продажу Транспортного засобу свідчить про те, що майно вибуло з володіння Боржника не з його волі. 
Позиція Верховного Суду
26. Керуючись вимогами статей 14, 300 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права в межах доводів і вимог касаційної скарги та виходить з такого.
27. Предметом касаційного перегляду в цій справі є судові рішення в частині вирішення спору за позовом ліквідатора про витребування на користь Боржника Транспортного засобу, відчуженого ним за недійсним Договором, з чужого незаконного володіння особи, яка є не стороною Договору, а подальшим набувачем. 
28. Відповідно до положень статті 2 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права (законного інтересу) в разі його порушення, невизнання або оспорювання, у тому числі в судовому порядку. Зазначені норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
29. Задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем обставин щодо наявності у нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) зазначеного права відповідачем з урахуванням належності обраного способу судового захисту.
30. Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року (далі - Конвенція) передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Водночас визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
31. У статті 41 Конституції України також закріплено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
32. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (стаття 328 Цивільного кодексу України).
33. Згідно зі статтею 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
34. Вказаному праву кореспондує встановлений статтею 400 Цивільного кодексу України обов`язок недобросовісного володільця негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна.
35. Водночас стаття 330 Цивільного кодексу України передбачає можливість добросовісного набувача набути право власності на майно, відчужене особою, яка не мала на це права, як самостійну підставу набуття права власності. Так, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 Цивільного кодексу України майно не може бути витребуване в нього.
36. Згідно з частиною 1 статті 388 Цивільного кодексу України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. 
37. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частина 4 статті 388 Цивільного кодексу України).
38. Віндикація - це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей.
39. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Так, шляхом подання віндикаційного позову майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину. 
40. Водночас наявність у власника права на витребування майна залежить передусім від того, на якій підставі чи за її відсутності набувач заволодів спірним майном і, відповідно, чи є такий набувач добросовісним, а також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник передав це майно у володіння, адже коло підстав, за яких власник має право витребувати майно від добросовісного набувача, є обмеженим.
41. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 02.11.2021 у справі №925/1351/19 зауважила про важливе значення належної перевірки обставин, які свідчать про добросовісність або недобросовісність набувача, як для застосування положень статей 387, 388 Цивільного кодексу України, так і для визначення критерію пропорційності втручання у право набувача майна як такого, що може вважатися відповідним нормам справедливого судового розгляду згідно зі статтею 6 Конвенції.
42. Заявляючи в цій справі позовну вимогу про витребування Транспортного засобу з володіння ОСОБА_2 , ліквідатор Боржника стверджує, зокрема в касаційній скарзі, що Транспортний засіб вибув із володіння Боржника поза його волею, оскільки відчужений на підставі фраудаторного Договору, визнаного недійсним судовими рішеннями в цій справі. 
43. Відхиляючи такі доводи, господарські суди першої та апеляційної інстанцій слушно звернулися до правової позиції Верховного Суду, сформованої в постанові від 22.05.2024 у справі №924/408/21(924/287/23).
44. Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду в зазначеній постанові зауважив, що чинне законодавство України не пов`язує можливість або неможливість витребування майна у добросовісного набувача з обставинами щодо наявності або відсутності волі у відчужувача за останнім у ланцюгу угод договором. Витребування майна від добросовісного набувача у такому випадку залежить від наявності або відсутності волі на передачу цього майна у власника майна - відчужувача за першим договором у ланцюгу угод, за якими здійснювалося відчуження майна.
45. Волею є детерміноване i мотивоване бажання особи досягти поставленої мети. Сама по собі воля не тягне юридичних наслідків для відповідної особи. Волевиявлення - прояв волі особою зовні, завдяки чому воля стає доступною для сприйняття іншими особами. Висновок про вибуття майна з володіння власника внаслідок вчинення недійсного правочину саме поза його волею має ґрунтуватися на врахуванні підстав недійсності зазначеного правочину та належному з`ясуванні обставин, які свідчать про наявність відповідного дефекту волі при його укладенні, що не можна ототожнювати з дефектом мети фраудаторного договору.
46. Вибуття майна з володіння власника або особи, якій власник передав майно у володіння, не з їхньої волі може відбуватися, коли правочин вчинено: за межами дієздатності фізичних осіб (статті 221 - 223, 226 Цивільного кодексу України); без дозволу органів опіки і піклування (стаття 224 Цивільного кодексу України); під впливом помилки (стаття 229 Цивільного кодексу України), обману (стаття 230 Цивільного кодексу України), насильства (стаття 231 Цивільного кодексу України); в результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною (статті 232 Цивільного кодексу України); від імені юридичної особи особою, що не мала повноважень діяти від імені юридичної особи, та не підтверджені діями юридичної особи про визнання такого правочину.
47. Водночас майно, відчужене на підставі фраудаторного правочину, не можна за загальним правилом вважати таким, що вибуло з володіння боржника без його волі. Хоча воля боржника при укладенні фраудаторного правочину обумовлена наявністю у нього неправомірної та недобросовісної мети, проте вона усвідомлено спрямована на виведення майна з володіння боржника, перехід прав на таке майно до інших (пов`язаних) осіб задля приховання його від кредиторів, убезпечення від включення до ліквідаційної маси боржника тощо. У зазначеному випадку власник свідомо порушує засади (принципи) цивільного законодавства та зловживає своїм правом шляхом відчуження майна на шкоду кредиторам, і його воля спрямована саме на це. 
48. Укладаючи фраудаторний правочин, боржник свідомо бажає настання правових наслідків у вигляді вибуття відповідного майна з його володіння. Набувач такого майна, який безпосередньо пов`язаний з боржником або з інших обставин не міг не знати про фраудаторний характер правочину, є недобросовісним набувачем.
49. У разі подальшого відчуження набувачем отриманого на виконання фраудаторного правочину майна на користь іншої особи, яка не є пов`язаною з боржником та водночас не обізнана про придбання майна в особи, що не мала права його відчужувати, такий добросовісний набувач не повинен приймати на себе тягар неправомірних і недобросовісних дій боржника та його недобросовісного контрагента, пов`язаних із вчиненням правочину на шкоду кредиторам та виведенням майна тощо. 
50.  Визнання фраудаторного правочину недійсним не є безумовною підставою для витребування відчуженого за ним майна з володіння останнього набувача. Необхідною передумовою для цього є встановлення обставин щодо недобросовісності саме цього набувача.
51. Водночас недобросовісність наміру (мотиву) дій власника - боржника при укладенні визнаного судом недійсним правочину щодо відчуження майна (якщо воно відбулось за його бажанням) не може бути достатньою підставою для витребування майна у добросовісного набувача за останнім правочином в порядку статті 388 Цивільного кодексу України.
52. Отже, Верховний Суд у зазначеній постанові зауважив, що сам лише факт недійсності першого в ланцюгу договорів правочину, за яким відчужено відповідне майно боржника, не свідчить про вибуття такого майна з володіння власника без його волі. Адже недійсність правочину як така (без урахування підстав недійсності) не виключає наявності волі власника майна на його відчуження. Однак метою такого відчуження при укладенні фраудаторного правочину є унеможливлення звернення стягнення на це майно та в окремих випадках збереження фактичного контролю над цим майном (у разі відчуження пов`язаній особі).
53. У цій справі ліквідатор Боржника фраудаторний характер Договору не заперечив, а також не наводив доводів, які б надавали підстави для висновку про вибуття Транспортного засобу внаслідок обставин, передбачених статтями 221 - 224, 226, 229 - 232 Цивільного кодексу України. Натомість ліквідатор Боржника в касаційній скарзі наполягає на тому, що підставою для висновку про вибуття Транспортного засобу з володіння Боржника поза волею власника є визнання недійсним Договору як такого, що має ознаки фраудаторності. 
54. Враховуючи наведену правову позицію, Верховний Суд відхиляє такі доводи скаржника, адже вони суперечать встановленим господарськими судами попередніх інстанцій обставинам щодо змісту Договору, виражена в якому воля спрямована саме на вибуття Транспортного засобу з володіння Боржника на користь ОСОБА_1 , хоча й з недобросовісною метою. 
55. Отже, викладені в касаційній скарзі доводи про наявність передбачених частиною 1 статті 388 Цивільного кодексу України підстав для витребування Транспортного засобу у ОСОБА_2 є безпідставними та ґрунтуються на неправильному тлумаченні змісту цієї норми скаржником. 
56. Водночас Верховний Суд вважає передчасними висновки господарських судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність інших передбачених законом підстав для витребування Транспортного засобу в ОСОБА_2 , оскільки вони не ґрунтуються на належному встановленні обставин, необхідних для правильної кваліфікації спірних у справі правовідносин відповідно до положень статей 387, 388 Цивільного кодексу України. 
57. Так, місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що Транспортний засіб не може бути витребувано саме в добросовісного набувача згідно з приписами статті 388 Цивільного кодексу України, без дослідження обставин і підстав набуття Транспортного засобу ОСОБА_2 , зокрема, з точки зору добросовісності / недобросовісності, оплатності / безоплатності такого набуття. Тобто господарський суд першої інстанції залишив поза увагою, зокрема, що відповідно до частини 4 статті 388 Цивільного кодексу України майно, набуте безоплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, може бути витребувано також і від добросовісного набувача. 
58. Апеляційний господарський суд встановив обставини придбання ОСОБА_2 . Транспортного засобу на підставі оплатного правочину, тому погодився з висновком господарського суду першої інстанції про відсутність підстав для витребування Транспортного засобу в зазначеної особи як добросовісного набувача. 
59. Проте господарський суд апеляційної інстанції не врахував, що в процедурах банкрутства оплата за придбане майно (особливо в контексті встановлення судом подальшого відчуження спірного майна) сама по собі не може бути самостійним критерієм для визначення добросовісності чи недобросовісності набуття права власності на спірне майно. Подібного за змістом висновку дійшов Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду в постанові від 29.05.2024 у справі №910/5808/20, на яку посилається ліквідатор Боржника в касаційній скарзі. 
60. За змістом статті 388 Цивільного кодексу України, недобросовісним є такий набувач, який знав або повинен був знати, що відчужувач, у якого він отримав майно, не має права його відчужувати; добросовісність (недобросовісність) незаконного володільця характеризує його суб`єктивне ставлення до обставин вибуття майна з володіння власника та правомірність його придбання.
61. Добросовісність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Добросовісність набувача майна має значення для застосування як критерію законності втручання держави у право набувача на мирне володіння майном, так і критерію пропорційності такого втручання легітимній меті останнього.
62. Добросовісність здійснення права завжди проявляється в поведінці особи - носія такого права, яка знала (повинна була знати), що здійснення нею прав або виконання обов`язків може призвести до негативних наслідків, та вжила доступні їй заходи для їх усунення. В іншому випадку така особа має вважатися недобросовісною з настанням для неї тих чи інших правових наслідків. Набувач із великим ступенем зацікавленості повинен оцінювати обставини укладення правочину. Подібного висновку дійшов Верховний Суд, зокрема, в постанові від 16.01.2025 у справі №922/405/24.
63. У цій справі господарський суд апеляційної інстанції встановив обставини, які свідчать про придбання ОСОБА_2 . Транспортного засобу за ціною 500000 грн, тоді як відповідно до проведеної на замовлення ліквідатора Боржника оцінки ринкова вартість Транспортного засобу станом на 05.01.2023 становила 2247409 грн. 
64. При цьому апеляційний господарський суд на підставі дослідження наявних у справі доказів у їх сукупності та взаємозв`язку з урахуванням передбаченого статтею 79 Господарського процесуального кодексу України стандарту доказування вірогідності доказів не встановив обставини щодо відповідності зазначеної ціни дійсній ринковій вартості Транспортного засобу на момент його придбання ОСОБА_2 , зокрема, наявності певних обставин, які б зумовили зменшення вартості Транспортного засобу з дати, на яку визначено зазначену оцінку (05.01.2023), до моменту укладення договору купівлі-продажу №8044/2023/4064144 від 21.09.2023. 
65. Відповідно, господарський суд апеляційної інстанції не надав належної правової оцінки наведеним обставинам з точки зору добросовісності / недобросовісності набуття ОСОБА_2 . Транспортного засобу, зокрема, виходячи з наявності або відсутності підстав для висновку про придбання його за заниженою ціною.
66. Без дослідження наведених обставин апеляційний господарський суд дійшов передчасного висновку про об`єктивну неможливість зазначеної особи дізнатися про можливу незаконність вибуття майна з володіння Боржника, недобросовісну поведінку попереднього набувача при укладенні Договору тощо. Адже у разі встановлення продажу майна за ціною, істотно нижчою від його реальної вартості, за відсутності обґрунтованих причин такої різниці, така обставинами мала б викликати у добросовісного покупця мотивований сумнів щодо добросовісності такого продажу, зумовити необхідність проявити розумну обачність та звичайну зацікавленість особою контрагента, станом його прав щодо такого майна. 
67. Також під час розгляду цієї справи апеляційний господарський суд належним чином не перевірив реальність факту сплати ОСОБА_2 коштів на оплату Транспортного засобу, обмежившись посиланням на його підтвердження розпискою та належним чином не дослідивши обставини щодо підтвердження фактичного руху відповідних коштів, фінансової спроможності ОСОБА_2 сплатити відповідну суму коштів, тобто їх наявність і походження на момент виникнення спірних правовідносин. 
68. Отже, господарські суди першої та апеляційної інстанцій під час розгляду позовної вимоги про витребування Транспортного засобу з чужого незаконного володіння не дотрималися вимог статей 74, 79, 86, 236, 269 Господарського процесуального кодексу України щодо всебічного, повного і об`єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, із належним дослідженням зібраних у справі доказів, а також застосуванням усіх наданих їм процесуальним законом повноважень, у зв`язку з чим дійшли передчасного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в зазначеній частині.
69. Вказані порушення не можуть бути усунуті Верховним Судом самостійно в силу встановлених статтею 300 Господарського процесуального кодексу України меж розгляду справи.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
70. Зважаючи на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу необхідно задовольнити частково.
71. Оскаржувані постанову апеляційного господарського суду та рішення місцевого господарського суду необхідно скасувати відповідно до положень статей 300, 310 Господарського процесуального кодексу України в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про витребування Транспортного засобу від ОСОБА_2 . Справу в зазначеній частині слід передати на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.
72. Під час нового розгляду справи судам слід взяти до уваги викладене, повно та всебічно перевірити фактичні обставини справи, надати належну оцінку наявним у справі доказам, доводам та запереченням сторін, і в залежності від установленого та вимог закону прийняти законне та обґрунтоване рішення.
Розподіл судових витрат
73. Оскільки справа направляється на новий розгляд до суду першої інстанції, розподіл судових витрат судом не здійснюється.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314-317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Світ Агротехніки" арбітражного керуючого Бандоли Олександра Олексійовича задовольнити частково. 
2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.02.2026 та рішення Господарського суду Сумської області від 05.11.2025 у справі №920/214/23(920/1185/25) скасувати в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про витребування у ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Світ Агротехніки" транспортного засобу BMW X5 (G5Х/CV41), загальний легковий універсал, 2021 року випуску, колір чорний, VIN НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 . Справу в скасованій частині передати на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. Картере

Судді С. Жуков

В. Пєсков