УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №285/6330/25 Головуючий у 1-й інст. Васильчук Л. Й. 
Категорія 70 Доповідач Григорусь Н. Й. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2026 року м. Житомир
Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Григорусь Н.Й.,
суддів Галацевич О.М., Панкеєвої В.А.
розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) у місті Житомирі цивільну справу № 285/6330/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу та розміру стягуваних аліментів на утримання неповнолітніх дітей
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 
на рішення Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 04 лютого 2026 року, ухвалене під головуванням судді Васильчук Л.Й.. у м.Звягель,
в с т а н о в и в :
У листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом, у якому просила змінити розмір та спосіб стягнення аліментів, визначених рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 22.06.2021, яке змінено постановою Житомирського апеляційного суду від 09.09.2021, по справі №285/2410/21, та стягнути ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили, і до досягнення дітьми повноліття.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 22.06.2021 (справа № 285/2410/21) з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі по 2 000 грн на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку щомісячно. 
Постановою Житомирського апеляційного суду від 09.09.2021 це рішення було змінено та зменшено розмір стягуваних аліментів з 2 000 грн на 1 700 грн на кожну дитину, оскільки відповідач офіційно не працював та не мав постійного доходу.
На даний час відповідач офіційно працює у ТОВ «Мирославль-Агро», де отримує достойну та стабільну заробітну плату. Зазначає, що 23.06.2023 вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 , відповідно змінила прізвище із « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 ». Вважає, що наявні підстави для зміни способу стягнення аліментів з відповідача та встановлення їх в частці від доходу платника аліментів.
Рішенням Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 04 лютого 2026 року позов задоволено. Змінено розмір та спосіб стягнення аліментів, визначених рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 22.06.2021 зі змінами, внесеними постановою Житомирського апеляційного суду від 09.09.2021 по справі №285/2410/21, та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили, і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Вирішено питання відшкодування судових витрат.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 , посилаючись на те, що оскаржуване рішення не відповідає засадам розумності та справедливості, просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивачем не надано доказів, які є підставою для зміни способу стягнення аліментів, оскільки отримувані ним доходи є мінімальними.
Зазначає, що він дійсно офіційно працевлаштований, проте отримує мінімальну заробітну плату в розмірі 8 000 грн. 18.10.2022 він уклав другий шлюб, від якого має двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на утримання яких з нього стягуються аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Дружина перебуває у декретній відпустці, тому він також її утримує. За вказаних обставин, визнаючи право позивача на подання позовної заяви про зміну розміру аліментів та способу їх стягнення, апелянт стверджує, що оскаржуване судове рішення не збільшує розмір аліментів на дітей, а тому є передчасним та може призвести до виникнення заборгованості з аліментів, що в результаті навпаки не покращить, а погіршить матеріальне становище дітей.
Ухвалами Житомирського апеляційного суду від 25.05.2026 та від 26.05.2026 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та справу призначено до розгляду.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Згідно із частиною 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України ( частина 1 статті 368 ЦПК України).
Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.
Згідно з частиною 5 статті 268, статті 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав відповідачу строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, наявні правові підстави для розгляду справи у порядку письмового провадження без участі сторін.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.
Відповідно до статті 263ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Статтею 51 Конституції України та у статті 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Частиною першою статті 3 цієї Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.
Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Згідно з частиною другою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 7-8).
Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 14.06.2021 шлюб між позивачем та відповідачем розірвано, місцем проживання неповнолітніх дітей визначено із матір`ю (а.с. 12).
Позивачка 23.06.2023 зареєструвала шлюб із ОСОБА_5 та змінила прізвище на « ОСОБА_7 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 6).
Із довідки виконавчого комітету Ярунської сільської ради від 05.11.2025 №495 слідує, що діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , проживають разом із матір`ю та знаходяться на її утриманні (а.с. 11).
Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 22.06.2021 стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в твердій грошовій сумі в розмірі по 2 000 грн на кожну, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до повноліття дітей (а.с. 13-14).
Постановою Житомирського апеляційного суду від 09.09.2021 рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 22.06.2021 змінено, зменшено розмір стягуваних аліментів із 2000 грн до 1700 грн на кожну дитину, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до повноліття дітей (а.с. 15-17).
26.10.2021 головним державним виконавцем Новоград-Волинського ВДВС у Новоград-Волинському районі Житомирської області ЦЗМУМЮ (м. Хмельницький) відкрито виконавче провадження №67244364 на підставі виконавчого листа №285/2410/21, виданого 22.10.2021 Новоград-Волинським міськрайонним судом Житомирської області щодо стягнення аліментів із ОСОБА_2 (а.с. 19).

Згідно відповіді Державної податкової служби від 19.03.2025 за період із 1 по 4 квартал 2024 року ОСОБА_2 працює в СТОВ «Мирославель-Агро». Сума нарахованого доходу за кожен квартал складає 24 000 грн, сума утриманого податку 4 320 грн (а.с. 20).
18.10.2022 ОСОБА_2 уклав шлюб із ОСОБА_10 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 36). Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей (а.с. 37-38).
Судовим наказом, виданим 22.01.2026 у справі №285/7020/25, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_11 стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини, починаючи з дня подачі заяви до суду – 29.12.2025 і до повноліття дітей (а.с. 62).
ОСОБА_2 працює на посаді механізатора у СТОВ «Мирославель-Агро», його заробітна плата становить 8 000 грн (а.с. 64, 66, 68).
Вирішуючи спір, суд першої інстанції із посиланням на норми ст. 51 Конституції України, ст.ст. 180, 182-184, 192 СК України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», дійшов обґрунтованого висновку, що матеріальна спроможність відповідача сплачувати аліменти у частці стверджується фактом офіційного працевлаштування, а встановлений розмір аліментів, зважаючи на збільшення витрат на утримання дітей, зростання цін на всі групи товарів для дітей є недостатнім і не забезпечує право дітей на належний рівень життя, необхідний для їх фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. При цьому позивач як одержувачка аліментів має право змінити спосіб їх стягнення, визначивши його у частці від доходу відповідача. 
Місцевий суд правильно зауважив, що положенням Цивільного процесуального кодексу України визначено, що аліменти у розмірі 1/3 частини доходів можуть бути стягнуті судом у порядку наказного (безспірного) провадження, що є фактичним законодавчим визначенням оптимального і звичайно прийнятого розміру аліментів на двох дітей.
Враховуючи наведене, суд вважав, що наявні підстави для зміни способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на 1/3 частину з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, що є розумним та співмірним з мінімальним розміром аліментів, визначеним законом.
При цьому суд констатував, що батько зобов`язаний вживати всіх необхідних заходів із метою отримання законних джерел для забезпечення гідних умов проживання й розвитку дітей, оскільки він не є непрацездатною особою та має задовільний стан здоров`я. Це відповідає інтересам дітей та захищає їх права. Зменшення розміру аліментів не повинно компенсуватись за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.
За результатами апеляційного розгляду, колегія суддів встановила, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження. 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання обґрунтованості висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду.
Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню, апеляційним судом не встановлено.
Також колегія суддів враховує, що, як неодноразово відзначав ЄСПЛ, рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення від 09 грудня 1994 року у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), заява № 18390/91). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), заява № 49684/99).
Відтак, у відповідності до положень ст. 375 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду - без змін.
За приписами пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню.
Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 04 лютого 2026 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Н.Й.Григорусь

Судді О.М.Галацевич

В.А.Панкеєва

Повний текст постанови складений 17 червня 2026 року.