ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

23 червня 2026 року місто Київ
Справа № 365/876/25
Апеляційне провадження № 22-ц/824/11233/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Желепи О.В. (суддя-доповідач), суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В.,
за участю секретаря судового засідання Рябошапки М.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Костенком Олександром Миколайовичем, на рішення Згурівського районного суду Київської області від 09 березня 2026 року (ухвалено у складі судді Солдатової Т.М., повне рішення складено 30 березня 2026 року)
у справі за позовом ОСОБА_1 до Спільного українсько-великобританського товариства з обмеженою відповідальністю «Нива Переяславщини» про визнання відсутнім в орендаря зареєстрованого права оренди та зобов`язання повернути земельну ділянку

ВСТАНОВИВ 

Короткий зміст позовних вимог 

23 жовтня 2025 року позивач звернулася до суду із цим позовом, у якому, з урахуванням уточненої позовної заяви від 10 листопада 2025 року, просила визнати відсутнім у СП ТОВ «Нива Переяславщини» права оренди земельної ділянки з кадастровим номером 3221982700:07:008:0004, загальною площею 2,9212 га, що на праві власності належить ОСОБА_1 , та зобов`язати СП ТОВ «Нива Переяславщини» повернути ОСОБА_1 вказану земельну ділянку.
Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_2 була власником земельної ділянки площею 2,9212 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Згурівської селищної територіальної громади Київської області. 
01 січня 2007 року між нею та СП ТОВ «Нива Переяславщини» було укладено договір оренди № 56 строком на 5 років, який зареєстровано 22 лютого 2008 року. Надалі, 10 липня 2012 року, сторони уклали додаткову угоду, якою продовжили строк дії договору до 01 серпня 2024 року та визначили розмір орендної плати.
Після смерті ОСОБА_2 30 травня 2022 року спадщину прийняла її донька - ОСОБА_1 , якій 11 липня 2023 року видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спірну земельну ділянку. Того ж дня право власності позивачки на земельну ділянку було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав.
У зв`язку з необхідністю виплати орендної плати за 2022-2024 роки та сплати податків за новим орендодавцем відповідач запропонував позивачці підписати додаткову угоду від 24 липня 2023 року. Ця угода була спрямована на заміну сторони орендодавця та уточнення реквізитів, однак у її текст також були включені положення про переважне право орендаря на поновлення договору та про автоматичне поновлення договору оренди після закінчення строку його дії без укладення письмового правочину.
Вважала, що зазначені положення не можуть бути підставою для автоматичного продовження договору оренди, оскільки вона не виявляла волі на поновлення договору після 01 серпня 2024 року. Навпаки, 25 червня 2024 року вона письмово повідомила відповідача про небажання укладати договір оренди на новий строк, оскільки мала намір самостійно обробляти земельну ділянку.
Також 28 червня 2024 року відповідач сам направив їй лист-повідомлення про поновлення договору оренди землі з проєктом додаткової угоди, тобто фактично ініціював процедуру погодження поновлення договору на новий строк, що свідчить про те, що сторони не вважали договір автоматично поновленим, і що для подальшого користування ділянкою потрібна була нова домовленість сторін.
20 вересня 2024 року позивачка повторно направила відповідачу лист про небажання поновлювати договір оренди, який відповідач отримав 25 вересня 2024 року. Строк дії договору, з урахуванням укладених додаткових угод, закінчився 01 серпня 2024 року, тому навесні 2025 року позивачка розраховувала вже самостійно обробляти земельну ділянку. Однак у 2025 році позивачка виявила, що відповідач продовжує користуватися земельною ділянкою, здійснює її обробіток і посів сільськогосподарських культур. Представники відповідача повідомили їй, що договір оренди нібито автоматично пролонговано до 11 січня 2041 року, тому товариство не повертатиме земельну ділянку.
Після отримання інформації з Державного реєстру речових прав позивачка встановила, що за відповідачем зареєстроване право оренди спірної земельної ділянки зі строком дії 16 років 5 місяців 10 днів, із датою закінчення 11 січня 2041 року та з автоматичним продовженням дії договору. Підставою реєстрації зазначено договір оренди землі № 56, виданий 01.01.2008, та додаткову угоду від 24.07.2023.
Позивачка вважає таку автоматичну пролонгацію незаконною, оскільки вона не погоджувала продовження договору після завершення його строку, завчасно повідомила про небажання поновлювати оренду, а тому зареєстроване за відповідачем право оренди порушує її права власника на вільне володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції 

Згурівський районний суд Київської області рішенням від 09 березня 2026 року позов залишив без задоволення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальненні доводи особи, яка подала апеляційну скаргу 

Не погодившись з таким рішенням представник позивача - адвокат Костенко О.М. 29 квітня 2026 року через систему «Електронний суд» подав апеляційну скаргу, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції неправильно встановив фактичні обставини та помилково дійшов висновку про чинність зареєстрованого права оренди відповідача.
Стверджує, що суд не перевірив належним чином зміст додаткової угоди від 24.07.2023, зокрема не з`ясував, які саме істотні умови договору оренди були змінені, оскільки ця угода не містить належного визначення строку дії договору, розміру орендної плати та інших істотних умов, передбачених ст. 15 Закону України «Про оренду землі», що порушує принцип правової визначеності. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею є підставою для визнання договору недійсним відповідно до закону (постанова Верховного Суду від 20 вересня 2021 року у справі № 506/132/20).
Вважає незаконною умову додаткової угоди щодо автоматичного поновлення договору, оскільки формулювання про доповнення договору пунктом «_____» (прочерк) не містить номера пункту, яким саме мав бути доповнений договір, що свідчить про недосягнення сторонами згоди щодо внесення такої умови до основного договору.
Зазначає, що умова про можливість орендаря в односторонньому порядку збільшувати розмір орендної плати шляхом розміщення інформації на сайті товариства не відповідає ст. ст. 15, 21, 22 Закону України «Про оренду землі», така умова створює істотний дисбаланс прав і обов`язків на шкоду фізичній особі - орендодавцю.
Вважає помилковим висновок суду про існування договору оренди № 56 від 01.01.2008, оскільки в матеріалах справи міститься лише договір від 01.01.2007, а договору від 01.01.2008 сторони не надавали і суд його не досліджував, тому реєстрація права оренди на підставі додаткової угоди до договору від 01.01.2008 є внесенням недостовірної інформації до Державного реєстру речових прав.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи 

У відзиві на апеляційну скаргу представник СП ТОВ «Нива Переяславщини» - Демків Б.М. просить залишити апеляційну скаргу без задоволення як безпідставну, а оскаржуване рішення без змін як законне та обґрунтоване.
Зазначає, що апеляційна скарга фактично зводиться до незгоди позивачки з оцінкою доказів, повторення її позиції, яка вже була предметом розгляду суду першої інстанції, та спроби переоцінити обставини справи, водночас незгода сторони з висновками суду не свідчить про їх незаконність, при цьому скаржник не навів доводів, які б свідчили про неправильне застосування судом норм права або істотні процесуальні порушення.
Вказує, що якби позивачка не бажала поновлення договору, вона мала діяти за процедурою, передбаченою ч.ч. 2-4 ст. 126-1 ЗК України, тобто не пізніше ніж за місяць до закінчення строку договору подати до Державного реєстру речових прав заяву про виключення відомостей про поновлення договору. Оскільки такої заяви позивачка не подала, її вимоги про повернення земельної ділянки у зв`язку із закінченням строку дії договору є безпідставними.
На спростування доводів про неналежне дослідження додаткової угоди зазначає, що позивачка не оскаржувала додаткову угоду як недійсну чи неукладену, не зверталася з окремим позовом про визнання недійсним договору оренди або додаткової угоди, а тому відсутні підстави ставити під сумнів чинність зареєстрованого права оренди.
Звертає увагу, що додаткова угода фактично виконувалася сторонами, зокрема орендар користувався земельною ділянкою і сплачував орендну плату, а орендодавець приймала ці платежі. Договір, який виконувався сторонами, не може вважатися неукладеним (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17).
Посилається на принцип добросовісності та заборону суперечливої поведінки (постанова Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 450/2286/16-ц), що в цьому випадку полягає в тому, що спочатку позивачка підписала додаткову угоду, отримувала орендну плату та не заперечувала проти користування земельною ділянкою, а згодом звернулася з позовом про відсутність у орендаря зареєстрованого права оренди.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

У судовому засіданні представник позивача - адвокат Костенко О.М. апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, просив її задовольнити з підстав, викладених у ній. 
Представник відповідача - Демків Б.М. проти апеляційної скарги заперечував, просив її відхилити з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Фактичні обставини справи, встановлені судом 

Cуд першої інстанції встановив, що між орендодавцем ОСОБА_2 та орендарем СП ТОВ «Нива Переяславщини» було укладено договір оренди землі № 56, відповідно до п. 1, 2 якого в оренду передається земельна ділянка для вирощування сільськогосподарських культур загальною площею 2,9212 га, яка знаходиться на території Правожовтневської с/р та належить орендодавцю на підставі державного акту серія КВ № 092625.
Згідно з п. 8 договору оренди землі № 56 договір укладено на 5 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.
Відповідно до п. 43 цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.
В тексті договору дата укладення договору зазначена 01.01.2007. Договір зареєстрований у Згурівському відділі КРФ УДЗК про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 22 лютого 2008 року за № 0408343000230 (а.с. 14-15 - копія договору оренди землі № 56).
10 липня 2012 року між орендодавцем ОСОБА_2 та орендарем СП ТОВ «Нива Переяславщини» було укладено додаткову угоду до договору оренди землі № 56 від 01 січня 2008 р. (кадастровий номер 3221982700:07:008:0004), в якій сторони домовилися продовжити строк дії договору до 01 серпня 2024 року, а також внесли зміни щодо розміру та порядку внесення орендарем орендної плати. Всі інші умови договору залишено без змін (а.с. 16 - копія додаткової угоди від 10.07.2012).
Після смерті ОСОБА_2 , відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11.07.2023, зареєстрованого в реєстрі за № 1192, позивач ОСОБА_1 набула права власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,9212 га, яка розташована на території Згурівської селищної територіальної громади (раніше Любомирівська сільська рада), Броварського району, Київської області і належала померлій на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії КВ № 092625, виданого на підставі розпорядження Згурівської райдержадміністрації від 22 травня 2003 року № 273 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на земелю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 29 вересня 2003 року за № 292. Кадастровий номер земельної ділянки - 3221982700:07:008:0004. Склад угідь: рілля - 2,9212 га (а.с. 12 - копія свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а.с. 13 - копія витягу з Державного реєстру речових прав від 11.07.2023).
24 липня 2023 року Спільне українсько-великобританське товариство з обмеженою відповідальністю «Нива Переяславщини» (орендар) та ОСОБА_1 (орендодавець) уклали додаткову угоду до договору оренди землі № 56 від 01 січня 2008 р. земельної ділянки, кадастровий номер 3221982700:07:008:0004, відповідно до умов якої «Сторони прийшли до згоди доповнити та замінити умови договору оренди землі № 56 від 01.01.2008 р. такими умовами:
1.У зв`язку зі смертю Орендодавця, замінити в договорі Сторону Орендодавця на правонаступника ОСОБА_1 
1.1Розділ «Сторони» викласти в наступній редакції: …
1.2Розділ «Юридичні адреси та реквізити сторін» викласти в наступній редакції: …
2. Орендар має право в односторонньому порядку збільшити розмір орендної плати, розмістивши відповідну інформацію на офіційному сайті товариства: niva.group.com
3. Викласти п. ___ Договору в наступній редакції: «Після закінчення строку дії Договору Орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі Орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії Договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.
При цьому Орендодавець зобов`язаний письмово повідомити Орендарю умови на яких він має намір надавати земельну ділянку у користування.
У разі порушення Орендодавцем вимог даного пункту та надання в користування земельної ділянки іншому користувачу на умовах які були прийнятними Орендарю, переважне право Орендаря на поновлення (продовження) вважається порушеним.
4. Доповнити Договір пунктом ___ в наступній редакції: «Поновлення Договору оренди землі після закінчення строку на який його було укладено відбувається автоматично без вчинення Сторонами договору письмового правочину про його поновлення.
5. В усьому іншому, що не передбачено цією додатковою угодою, обов`язковими будуть умови Договору № 56 від 01.01.2008.
6. Ця Додаткова угода набуває чинності з моменту її підписання Сторонами та державної реєстрації та є невід`ємною частиною Договору № 56 від 01.01.2008р.
7. Ця Додаткова угода складена при повному розумінні Сторонами її умов та термінології, українською мовою у трьох автентичних примірниках, які мають однакову юридичну силу, по одному для кожної зі Сторін та особи, яка здійснюватиме державну реєстрацію даної Додаткової угоди» (а.с. 17, 84 - копія додаткової угоди від 24.07.2023).
28.07.2023 ОСОБА_1 звернулася до відповідача СП ТОВ «Нива Переяславщини» із заявою про виплату їй орендної плати за користування земельною ділянкою, в зв`язку з тим, що вона переоформила спадщину з ОСОБА_2 , за 2022 рік. Працівниками відповідача на заяві здійснено відмітку «Дог. №56 від 01.01.2008 р. Термін дії дог. до 2024 року ОП-12% (карт. рах). Нарахована сума 12% за 2022 р. - 14418,21 грн» (а.с. 70).
15.09.2023 проведено державну реєстрацію прав за заявою (а.с. 82 - копія рішення про державну реєстрацію прав, а.с. 83 - копія витягу з Державного реєстру речових прав).

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав від 15.09.2023 (а.с. 29, 83):
-Актуальна інформація про об`єкт речових прав: реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1790823932219; тип об`єкта: земельна ділянка; кадастровий номер: 3221982700:07:008:0004; опис об`єкта: площа (га): 2,9212;
-Номер запису про інше речове право: 30787831;
-Дата, час державної реєстрації: 14.03.2019 12:20:59;
-Державний реєстратор: Скорик Вікторія Олександрівна, Комунальне підприємство «Насташівська реєстраційна служба», Київська обл.
-Документи, подані для державної реєстрації: договір оренди землі, серія та номер: 56, виданий 01.01.2008, видавник: СП ТОВ «Нива Переяславщини»; додаткова угода, серія та номер: -, виданий 24.07.2023, видавник: підписант;
-Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу). Індексний номер: 46056994 від 20.03.2019 16:43:00, Скорик Вікторія Олександрівна, Комунальне підприємство «Насташівська реєстраційна служба». Київська обл.;
-Вид іншого речового права: право оренди земельної ділянки;
-Зміст, характеристика іншого речового права: Дата укладання договору (після 2013р.) / Дата державної реєстрації (до 2013р.): 22.02.2008, Строк: 16р., 5 міс., 10 дн., Дата закінчення дії: 01.08.2024, з автоматичним продовженням дії договору;
-Відомості про суб`єкта іншого речового права: Орендодавець: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , країна громадянства: Україна. Орендар: СПІЛЬНЕ УКРАЇНСЬКО-ВЕЛИКОБРИТАНСЬКЕ ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «НИВА ПЕРЕЯСЛАВЩИНИ», код ЄДРПОУ: 25564175, країна реєстрації: Україна»;
-Опис об`єкта іншого речового права: земельна ділянка площею 2,9212 га.
Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (номер інформаційної довідки 442239115 від 04.09.2025) «Зміст, характеристика іншого речового права: Дата укладання договору (після 2013р.) / Дата державної реєстрації (до 2013р.): 22.02.2008, Строк: 16р., 5 міс., 10 дн., Дата закінчення дії: 11.01.2041, з автоматичним продовженням дії договору» (а.с. 28).
З копії інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 04.09.2025 вбачається, що на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 3221982700:07:008:0004, площею 2,9212, місце розташування: Київська область, Згурівський район, Правожовтневська сільська рада, власником якої є ОСОБА_1 (дата державної реєстрації права (в державному реєстрі прав) 11.07.2023, 22.02.2008 зареєстроване право оренди земельної ділянки за Спільним українсько-великобританським товариством з обмеженою відповідальністю «Нива Переяславщини», код ЄДРПОУ 25564175 (а.с. 26-27).
25 червня 2024 року (до закінчення дії Договору) позивач ОСОБА_1 (орендодавець), звернулася до відповідача з письмовою заявою, відповідно до якої повідомила про своє небажання укладати договори оренди земельних ділянок з кадастровим номером 3221982700:07:008:0004, площа 2,9212 га, та з кадастровим номером 3221982700:07:008:0005, площа 2,7359 га. Зазначена письмова заява була зареєстрована Відповідачем за вхід № 01-0305/09/С від 25.06.2024 року та працівниками відповідача на заяві здійснено відмітки «Дог.№56,57 від 01.01.2008 р. Термін дії дог. до 01.08.2024 року ОП-12%» (а.с. 18).
28.06.2024 року (відмітка поштового штемпелю, трек номер відправлення № 0504001598943) відповідач надіслав на адресу позивача Лист-повідомлення про поновлення договору оренди землі, що було датоване від 25.06.2024 року № 01-1418/07-07. З тексту вказаного повідомлення вбачається, що відповідач повідомляв про свій намір поновити договір оренди на новий строк та просив узгодити істотні умови договору оренди землі та укласти додаткову угоду про поновлення строку дії договору відповідно до даного проекту (а.с. 19-24, 71-78 - копія листа повідомлення з проєктом додаткової угоди та доказами надіслання (вручення)).
20 вересня 2024 року позивач ОСОБА_1 повторно надіслала Лист-повідомлення про небажання поновлення договору оренди землі № 56 від 01.01.2008, який отриманий відповідачем 25.09.2024 року (а.с. 23-25 - копія листа з доказами вручення).

Позиція суду апеляційної інстанції 

Заслухавши доповідь судді-доповідача Желепи О.В., пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права 

За правилами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
У частині першій статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
У порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Згідно із частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі статтею 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону. Власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.
У статті 14 Конституції України вказано, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним.
Згідно з частиною першою статті 316 ЦК України (чинною як на дату укладення договору та протягом усього строку дії договору оренди землі) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу, чинна станом на дату набуття права власності на земельну ділянку ОСОБА_1 - 11.07.2023).
Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 ЗК України (чинній станом на дату укладення договору оренди землі - 01.01.2008) передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.
Аналогічного змісту норма передбачена ч. 4 ст. 124 ЗК України в редакціях, чинних станом на дати укладення додаткових угод від 10.07.2012 та 24.07.2023 до договору оренди землі № 56 від 01.01.2008).
Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За змістом статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 651 ЦК України).
Відповідно до частин першої, третьої статті 653 ЦК України у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.
У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.
Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту (стаття 654 ЦК України).
За змістом цих норм у разі зміни договору за домовленістю сторін зобов`язання змінюються (виникають нові) у такому ж порядку, як і при укладенні договору, тобто з моменту, коли про таку зміну було досягнуто домовленості, а у випадку, якщо договір чи закон обумовлюють виникнення зобов`язань за договором, настанням відповідної події, вчиненням сторонами відповідних дій, державною реєстрацією договору чи державною реєстрацією речового права за договором тощо, то й зміна (виникнення нових) зобов`язань за зміненим договором відбувається з моменту настання такої події, вчинення дій, реєстрації договору чи права тощо.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.
Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Статтями 31, 32 Закону України «Про оренду землі» визначені випадки припинення договору оренди землі.
Відповідно до ст. 32-2 Закону України «Про оренду землі» (в редакції чинній станом на дату укладення додаткової угоди від 24.07.2023 до договору оренди землі № 56 від 01.01.2008 та станом на дату закінчення строку дії договору - 01.08.2024) поновлення договорів оренди землі здійснюється в порядку, передбаченому статтею 126-1 Земельного кодексу України.
Згідно з ч. 1 ст. 126-1 ЗК України (тут і далі ст. 126-1 ЗК України в редакції чинній станом на дату укладення додаткової угоди від 24.07.2023 до договору оренди землі № 56 від 01.01.2008) , за загальним правилом, договором оренди землі, договором про встановлення земельного сервітуту, договорами про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб або для забудови може встановлюватися умова щодо поновлення таких договорів.
Відповідно до ч. 2 ст. 126-1 ЗК України якщо договір містить умову про його поновлення після закінчення строку, на який його укладено, цей договір поновлюється на такий самий строк і на таких самих умовах. Поновленням договору вважається поновлення договору без вчинення сторонами договору письмового правочину про його поновлення в разі відсутності заяви однієї із сторін про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про поновлення договору. Вчинення інших дій сторонами договору для його поновлення не вимагається.
Сторона договору, яка бажає скористатися правом відмови від поновлення договору не пізніш як за місяць до дати закінчення дії такого договору, подає до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно заяву про виключення з цього реєстру відомостей про поновлення договору (ч. 3 ст. 126-1 ЗК України).
У разі відсутності заяви про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про поновлення договору до дати закінчення дії такого договору після настання відповідної дати закінчення дії договору державна реєстрація речового права продовжується на той самий строк (ч. 4 ст. 126-1 ЗК України).
Згідно з абзацом 4 Розділу ІХ Закону України «Про оренду землі» правила, визначені статтею 126-1 ЗК України щодо поновлення договорів оренди землі, поширюються на договори оренди землі, укладені або змінені після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», а поновлення договорів оренди землі, укладених до набрання чинності зазначеним Законом, здійснюються на умовах, визначених такими договорами, за правилами чинними на момент їх укладення.
Зазначені норми законодавства набрали чинності 16 січня 2020 року згідно із Законом України № 340-Х від 05 грудня 2019 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству».

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що:
- 24 липня 2023 року (після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству») між сторонами укладено додаткову угоду до договору оренди землі № 56 від 01.01.2008 щодо земельної ділянки з кадастровим номером: 3221982700:07:008:0004, якою було внесено зміни до договору оренди землі № 56 від 01.01.2008, в тому числі, сторони прийшли до згоди «доповнити договір пунктом _ в наступній редакції: «Поновлення Договору оренди землі після закінчення строку на який його було укладено відбувається автоматично без вчинення Сторонами договору письмового правочину про його поновлення». За таких обставин, до спірних правовідносин підлягають застосуванню правила, визначені статтею 126-1 ЗК України;
- для виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про поновлення договору оренди землі сторона договору (у даному випадку позивач), повинна була, не пізніш як за місяць до дати закінчення дії такого договору подати до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно заяву про виключення з цього реєстру відомостей про поновлення договору. 
- на обґрунтування вимог позивач посилається на те, що вона неодноразово направляла на адресу відповідача листи-повідомлення про відсутність наміру продовжувати договір оренди землі, однак, всупереч зазначеному, строк дії договору оренди землі було автоматично продовжено до 11.01.2041. Разом з цим між сторонами досягнуто домовленості щодо автоматичного поновлення договору оренди землі без вчинення Сторонами договору письмового правочину про його поновлення;
- позивачем не надано до суду та матеріали справи не містять доказів того, що позивач ОСОБА_1 , в порядку передбаченому ст. 126-1 ЗК України, подавала не пізніш як за місяць до дати закінчення дії договору оренди землі до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно заяву про виключення з цього реєстру відомостей про поновлення договору оренди землі. А відтак судом встановлено, що право позивача відповідачем не порушено. Інших обставин, які є обґрунтованою підставою для визнання відсутнім в орендаря зареєстрованого права оренди на спірну земельну ділянку, позивачем не наведено. З огляду на викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають;
- суд не бере до уваги твердження сторони позивача про те, що датою укладення договору оренди землі № 56 є 01 січня 2007 року, а додаткові угоди укладались ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до договору оренди землі № 56 від 01 січня 2008 року, оскільки з наявних в матеріалах справи доказів та з пояснень представників сторін вбачається, що іншого договору № 56, окрім того, копія якого долучена до позовної заяви, щодо земельної ділянки з кадастровим номером 3221982700:07:008:0004 площею 2,9212 га між спадкодавцем ОСОБА_2 та відповідачем укладено не було та право оренди відповідача зареєстроване саме на підставі вказаного договору з урахуванням додаткових угод до нього. Договір оренди землі № 56 від 01.01.2008 визнавався та виконувався його сторонами - ОСОБА_2 (в подальшому її правонаступником - ОСОБА_1 ) та СП ТОВ «Нива Переяславщини», що не оспорюється сторонами.
Колегія суддів повністю погоджується із такими мотивами суду першої інстанції враховуючи таке.
Перш за все колегія суддів враховує, що предметом розгляду у цій справі є вимоги про визнання відсутнім у відповідача зареєстрованого права оренди земельної ділянки та зобов`язання повернути земельну ділянку, тобто перевірка наявності чи відсутності у відповідача права оренди, зареєстрованого після закінчення попереднього строку дії договору з урахуванням умови про його автоматичне поновлення. Водночас позовних вимог про визнання недійсною додаткової угоди від 24 липня 2023 року, її окремих положень, про визнання такої угоди неукладеною чи про скасування рішення державного реєстратора позивачка не заявляла. Тому доводи апеляційної скарги, спрямовані фактично на заперечення чинності або належності окремих умов додаткової угоди, не можуть бути самостійною підставою для задоволення заявленого у цій справі позову, оскільки виходять за межі обраного позивачкою способу захисту.
За змістом ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Додаткова угода від 24 липня 2023 року підписана ОСОБА_1 як новим орендодавцем, її недійсність у встановленому законом порядку не визнана, доказів оспорювання цієї угоди до звернення з цим позовом матеріали справи не містять. Отже, у межах цієї справи суд обґрунтовано виходив із чинності зазначеної додаткової угоди та її правових наслідків для сторін.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не з`ясував істотних умов додаткової угоди від 24 липня 2023 року, а відсутність у ній окремих умов договору оренди порушує принцип правової визначеності, колегія суддів відхиляє з огляду на таке.
Істотні умови договору оренди землі мають бути погоджені сторонами саме у договорі оренди землі. Із матеріалів справи вбачається, що договір оренди землі № 56 містив умови щодо об`єкта оренди, строку дії договору, орендної плати, прав та обов`язків сторін, порядку поновлення та інші умови, визначені ст. 15 Закону України «Про оренду землі». Надалі додатковими угодами 2012 та 2023 року сторони змінювали та уточнювали окремі положення цього договору, зокрема строк його дії, розмір орендної плати, сторону орендодавця, реквізити сторін та умови щодо поновлення договору.
Додаткова угода за своєю правовою природою не є новим самостійним договором оренди землі, який повинен повторно містити всі істотні умови основного договору. Її призначення полягає у зміні, доповненні або уточненні окремих умов уже укладеного договору, а тому не зазначення в додатковій угоді від 24 липня 2023 року всіх умов, які містилися в основному договорі оренди землі, не свідчить про неукладеність такої додаткової угоди, недосягнення сторонами згоди щодо умов оренди або відсутність правової визначеності у спірних правовідносинах.
Крім того, у самій додатковій угоді від 24 липня 2023 року сторони прямо погодили, що в усьому іншому, що не передбачено цією додатковою угодою, обов`язковими залишаються умови договору № 56. Тобто сторони не мали наміру викладати договір оренди в новій редакції чи заново погоджувати всі його істотні умови, а лише змінили та доповнили окремі положення вже існуючого договору.
Посилання на правові висновки Верховного Суду у справі № 506/132/20 щодо наслідків відсутності істотних умов договору оренди землі не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, оскільки у цій справі не вирішується спір про визнання договору чи додаткової угоди недійсними або неукладеними через недосягнення згоди щодо істотних умов. 
Необґрунтованими є також доводи апеляційної скарги про те, що наявність прочерку в місці зазначення номера пункту договору, яким він доповнюється положенням про автоматичне поновлення, свідчить про недосягнення сторонами згоди щодо включення такої умови до договору.
Із тексту додаткової угоди від 24 липня 2023 року однозначно вбачається волевиявлення сторін доповнити договір оренди землі умовою про те, що поновлення договору після закінчення строку, на який його було укладено, відбувається автоматично без вчинення сторонами письмового правочину про його поновлення. Відсутність номера пункту, яким технічно доповнюється основний договір, не змінює змісту цієї домовленості та не унеможливлює її застосування.
Додаткова угода підписана ОСОБА_1 без будь-яких застережень, зауважень або приміток щодо незгоди з окремими її положеннями, у тому числі з умовою про автоматичне поновлення договору. Доказів того, що під час підписання цієї угоди позивачка висловлювала заперечення проти включення такого положення або не розуміла його змісту, матеріали справи не містять.
Колегія суддів також не приймає доводи про те, що поняття «автоматичне поновлення договору» не може бути застосоване у спірних правовідносинах, оскільки незалежно від використаної сторонами термінології, зміст відповідного положення додаткової угоди є зрозумілим та узгоджується з механізмом, передбаченим статтею 126-1 ЗК України, відповідно до якого поновлення договору за наявності відповідної умови відбувається без укладення сторонами окремого письмового правочину про його поновлення, якщо жодна зі сторін у встановленому порядку не подала заяву про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про поновлення договору.
Оскільки додаткова угода від 24 липня 2023 року була укладена після набрання чинності Законом України № 340-IX від 05 грудня 2019 року, яким запроваджено новий механізм поновлення договорів оренди землі, суд першої інстанції правильно виходив із можливості застосування до спірних правовідносин положень ст. 126-1 ЗК України.
За змістом ч.ч. 2-4 ст. 126-1 ЗК України, якщо договір містить умову про його поновлення після закінчення строку, на який його укладено, такий договір поновлюється на той самий строк і на тих самих умовах без вчинення сторонами письмового правочину про його поновлення. Сторона договору, яка бажає відмовитися від поновлення договору, повинна не пізніш як за місяць до дати закінчення його дії подати до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно заяву про виключення з цього реєстру відомостей про поновлення договору.
Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 у передбачений ст. 126-1 ЗК України строк зверталася до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно із заявою про виключення відомостей про поновлення договору. Надіслані нею відповідачу листи від 25 червня 2024 року та 20 вересня 2024 року про небажання поновлювати договір оренди не замінюють передбаченої законом реєстраційної процедури та самі по собі не припиняють дії умови про автоматичне поновлення договору, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що за відсутності поданої до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно заяви про виключення відомостей про поновлення договору право оренди відповідача було продовжене відповідно до погодженої сторонами умови договору та вимог ст. 126-1 ЗК України.
Доводи апеляційної скарги про помилковість зазначення в додатковій угоді, судовому рішенні та Державному реєстрі речових прав договору № 56 від 01.01.2008 замість договору від 01.01.2007 також не свідчать про незаконність рішення суду першої інстанції, оскільки в матеріалах справи наявний один договір оренди землі № 56 щодо земельної ділянки з кадастровим номером 3221982700:07:008:0004, укладений між ОСОБА_2 та СП ТОВ «Нива Переяславщини», який у подальшому виконувався сторонами та до якого укладалися додаткові угоди. Іншого договору оренди землі № 56 щодо цієї ж земельної ділянки сторони не надавали, його існування не доводили та на нього не посилалися як на окрему підставу виникнення орендних правовідносин.
З матеріалів справи вбачається, що первісний договір містить дату 01.01.2007, однак був зареєстрований 22.02.2008. Крім того, до нього була укладена додаткова угода від 10 липня 2012 року, у якій уже зазначалося посилання на договір № 56 від 01.01.2008. Саме цим, очевидно, зумовлене подальше використання у документообігу сторін та в Державному реєстрі речових прав посилання на договір № 56 із датою 01.01.2008.
Така неточність не змінює суб`єктного складу правовідносин, кадастрового номера земельної ділянки, її площі, об`єкта оренди, змісту укладених сторонами додаткових угод та факту державної реєстрації права оренди. Вона не свідчить про внесення до Державного реєстру речових прав недостовірних відомостей щодо іншого, неіснуючого договору, а має характер технічної описки у даті договору, яка не впливає на обсяг прав та обов`язків сторін.
При цьому сам договір оренди землі № 56 визнавався та виконувався його сторонами, а після смерті попереднього орендодавця - її правонаступницею ОСОБА_1 , яка підписала додаткову угоду від 24 липня 2023 року, зверталася до відповідача із заявою про виплату орендної плати та не заперечувала факту існування орендних правовідносин до 01 серпня 2024 року. Така поведінка сторін підтверджує, що вони ідентифікували один і той самий договір оренди землі № 56 щодо тієї самої земельної ділянки, а тому формальна розбіжність у даті договору не є підставою для висновку про відсутність у відповідача зареєстрованого права оренди.
Не впливають на правильність висновків суду першої інстанції й доводи апеляційної скарги щодо умови додаткової угоди від 24 липня 2023 року про право орендаря в односторонньому порядку збільшувати розмір орендної плати шляхом розміщення відповідної інформації на офіційному сайті товариства, оскільки, по-перше, у межах цієї справи позивачка не заявляла вимог про визнання недійсним зазначеного положення додаткової угоди, не просила змінити умови договору щодо порядку визначення орендної плати та не обґрунтовувала позов тим, що саме ця умова порушила її право як орендодавця, а тому перевірка дійсності чи справедливості відповідного пункту додаткової угоди не є предметом розгляду у цій справі.
По-друге, саме по собі передбачення можливості збільшення орендарем розміру орендної плати не свідчить про порушення прав орендодавця, оскільки така зміна за своїм змістом спрямована на збільшення платежу на користь власника земельної ділянки, а позивач не довела, яким чином саме це положення спричинило для неї несприятливі наслідки або вплинуло на законність автоматичного поновлення договору оренди.
По-третє, навіть у разі незгоди позивачки з окремою умовою додаткової угоди про порядок збільшення орендної плати це не свідчить про недійсність усієї додаткової угоди, не спростовує факту погодження сторонами умови про автоматичне поновлення договору та не є підставою для висновку про відсутність у відповідача зареєстрованого права оренди.
Колегія суддів також враховує, що після укладення додаткової угоди від 24 липня 2023 року сторони фактично продовжували діяти в межах орендних правовідносин, зокрема позивачка зверталася до відповідача щодо виплати орендної плати, а відповідач користувався земельною ділянкою як орендар. Тобто поведінка сторін підтверджує не лише існування договору оренди, а й фактичне виконання правовідносин, у межах яких була укладена оспорювана за змістом, але не визнана недійсною додаткова угода.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди позивачки з правовою оцінкою суду першої інстанції, повторюють її позицію щодо небажання продовжувати орендні відносини після 01 серпня 2024 року та не спростовують ключового висновку суду про те, що за наявності в договорі умови про автоматичне поновлення позивачка повинна була реалізувати відмову від такого поновлення саме шляхом подання відповідної заяви до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у строк, визначений статтею 126-1 ЗК України.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Колегія суддів, встановила, що при вирішенні справи суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, правильно визначив характер спірних правовідносин, належним чином оцінив надані сторонами докази, застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню, та не допустив порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування або зміни рішення.

Судові витрати 

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, відсутні підстави для зміни розподілу витрат на стадії апеляційного провадження відповідно до статей 141, 382 ЦПК України.

Керуючись статтями 259, 263, 268, 367, 374, 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд 

ПОСТАНОВИВ 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Костенком Олександром Миколайовичем, - залишити без задоволення.
Рішення Згурівського районного суду Київської області від 09 березня 2026 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.
Повна постанова складена 03 липня 2026 року.

Головуючий О.В. Желепа

Судді: Н.В. Поліщук 

В.В. Соколова