Справа № 750/17840/25
Провадження № 2/750/1155/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2026 року м. Чернігів
Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:
головуючого судді Слісаря А.В.,
за участю секретаря Примак Т.В.,
представника позивача – адвоката Сльозкам А.Ф.,
представника відповідача ОСОБА_1 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Чернігівської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

в с т а н о в и в:

у грудні 2025 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визначення додаткового строку на прийняття спадщини. Позов мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 . Після його смерті залишилася спадщина у вигляді права власності на квартиру, що знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 За життя ОСОБА_3 склав заповіт, відповідно до якого право на дану квартиру заповідав позивачу. На день смерті спадкодавець проживав і був зареєстрований на АДРЕСА_1 ум. Чернігові один. Спадщина померлого відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час звернення до нотаріуса позивачу роз`яснено, що прийняти заяву про прийняття спадщини нотаріус не може у зв`язку із пропуском ним шестимісячного строку, передбаченого ст. 1270 ЦК України для звернення із заявою про прийняття спадщини. Про існування заповіту на його ім`я позивачу відомо не було. Про його існування він дізнався уже коли минув передбачений законодавством строк для прийняття спадщини. У зв`язку з чим позивач звернувся до суду та просить визначити йому додатковий строку для подання заяви про прийняття спадщини строком три місяці та посилається як на поважну причину його пропуску не знання про існування вище вказаного заповіту. 
Ухвалою суду від 30.12.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
23.01.2026 року до суду надійшов відзив на позовну заяву у якому представник відповідача позовні вимоги не визнає та просить відмовити у їх задоволенні, вказуючи, що не обізнаність позивача про наявність заповіту не є поважою причиною пропуску ним строку на подачу заяви про прийняття спадщини, оскільки він є сином померлого ОСОБА_3 та фактично єдиним спадкоємцем щодо майна останнього, а тому, окрім спадкування за заповітом, позивач мав право на спадкування за законом, а тому навіть незнання про наявність заповіту, позивач мав би вчинити активні дії для прийняття спадщини за законом та подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини у шестимісячний строк, що останній не зробив. Крім того, позивач не довів, що протягом шестимісячного строку для прийняття спадщини, існували причини, які об`єктивно унеможливлювали вчинення дій щодо прийняття спадщини.
Ухвалою суду від 24.03.2026 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду.
У судове засідання позивач не прибув. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити з підстав викладених у позові. 
Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні з підстав наведених у відзиві на позов.
Суд, заслухавши вступні слова учасників справи, з`ясувавши обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, дійшов наступного висновку. 
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть(а.с.15).
Позивач ОСОБА_2 є сином померлого ОСОБА_3 (а.с.16).
Після його смерті ОСОБА_3 залишилася спадщина у вигляді права власності на квартиру, що знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 (колишня АДРЕСА_2 ) та посвідчується свідоцтвом про право власності на житло від 13 березня 1998 року, виданого Виконавчим комітетом Деснянської районної ради народних депутатів(а.с.12-13).
За життя ОСОБА_3 склав заповіт, відповідно до якого право на дану квартиру заповідав позивачу (а.с. 9-10).
На день смерті спадкодавець проживав і був зареєстрований на АДРЕСА_1 один, що підтверджується довідкою Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради (а.с. 46).
Відповідно до положень ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.
Таким чином, спадщина померлого відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Спадкова справа після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 не заводилась, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (а.с. 64).
19 листопада 2025 року позивач звернувся до нотаріуса де йому роз`яснено, що прийняти заяву про прийняття спадщини нотаріус не може у зв`язку із пропуском ним шестимісячного строку, передбаченого ст. 1270 ЦК України для звернення із заявою про прийняття спадщини, що підтверджується інформаційними довідками від 19.11.2025 та 11.03.2026 року (а.с. 11, 63).
Згідно статті 1268 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
У силу положень статті 1223 ЦК України право па спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (стаття 1120 ЦК України).
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (стаття 1270 ЦК України).
Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Згідно частини першої статті 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.
Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом шестимісячного строку не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.
Частиною третьою статті 1272 ЦК України встановлено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для поданню ним заяви про прийняття спадщини.
Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були реальні перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.
Такий правовий висновок висловлений Верховним судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від ЗО січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19).
Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 закріплено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому, необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
У листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 зазначається, що судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.
Разом з тим, Позивач у своїй позовні заяві зокрема зазначає, що йому не було відомо про існування заповіту від 21.09.2016 року складеного на його ім`я, а про його існування він уже дізнався коли минув передбачений законодавством строк для прийняття спадщини. При цьому, в обґрунтування своїх позовних вимог посилається на постанову Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.06.2019 у справі № 565/1145/17 в якій Верховним Судом зроблено висновок, що до поважних причин пропуску строку для подачі заяви про прийняття спадщини є, у тому числі, необізнаність спадкоємців про наявність заповіту та на підставі чого Позивач вважає, що його необізнаність про наявність складеного заповіту спадкодавцем на його ім`я, є поважною причиною пропуску ним шестимісячного строку на прийняття спадщини встановленого статтею 1270 ЦК України.
Причина пропуску строку для прийняття спадщини є неповажною та ніяким чином не пов`язана з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення відповідних дій, з огляду на наступне.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2024 року по справі № 686/5757/23 відступила (конкретизувала) від висновків Верховного Суду України, викладених в постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, тому відхиляє доводи касаційної скарги про неврахування судами першої та апеляційної інстанцій висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі № 2/235/10/16, від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17 та в постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 13 березня 2020 року у справі № 314/2550/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 127/12911/18, від 17 листопада 2021 року у справі № 755/5684/18-ц, від 22 грудня 2021 року у справі № 703/4978/19, від 26 квітня 2022 року у справі № 932/16345/19, від 25 травня 2022 року у справі № 459/2973/18, від 27 квітня 2023 року у справі № 750/13008/21, від 08 червня 2023 року у справі № 585/2163/22, від 14 червня 2023 року у справі № 292/564/22, відповідно до яких незнання про заповіт та відсутність повідомлення нотаріуса із закликом до спадкування є поважною причиною для визначення спадкоємцю за заповітом додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
Натомість, Велика Палата Верховного Суду в даній поставні висловила свою позицію щодо поєднання права спадкоємця на спадкування за заповітом та за законом, а також стосовно дотримання принципу співмірності.
Резюмуючи висновки щодо застосування норм права викладені в даній поставні, Велика Палата Верховного Суду виснувала, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Проте це стосується обставин, за яких заповіт є єдиною підставою спадкування і незнання про його існування не вимагає від спадкоємця вчинення дій щодо прийняття спадщини. Спадкоємець за законом, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк з часу відкриття спадщини. Тож необізнаність про наявність заповіту може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини тільки для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі їх обізнаності про відсутність спадкоємців попередньої черги, які набували право на спадкування за законом.
Таким чином, з огляду на вищенаведене, а також враховуючи те, що в силу статті 1261 ЦК України позивач належить до першої черги спадкоємців за законом, суд вважає, що останній не надав беззаперечних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини, не довів наявності об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, які перешкоджали поданню цієї заяви у встановлений законом строк, що згідно зі статтею 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком, а тому позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задоволенню не підлягає.
В той же час, у постанові по справі № 398/3651/19 від 14.12.2021 року Верховний Суд зауважив, що якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через власну пасивну поведінку, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.
Враховуючи вище викладене, відсутні підстави для задоволення позову.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 12, 13, 81, 258, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

в задоволенні позову ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Чернігівської міської ради (вул. Магістратська, 7, м. Чернігів, ЄДРПОУ 34339125) про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини – відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя  А.В. Слісар