Справа № 385/667/26 
Провадження № 2/385/364/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
(заочне)

25.05.2026 року        м. Гайворон
Гайворонський районний суд Кіровоградської області в складі:
головуючого судді Венгрина М. В.,
секретар судового засідання Шевченко Л. О.,
при розгляді у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Гайворон цивільної справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернулося до суду із вказаним позовом, в якому просило стягнути із відповідачки ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 53604-04/2025 від 24.04.2025, що укладений між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ОСОБА_1 у розмірі 21708,00 грн, з яких 8100,00 грн – заборгованість за основною сумою боргу, 8748,00 грн – заборгованість за відсотками, 4050,00 грн - заборгованість за штрафом, 810,00 грн - комісія за видачу кредиту та судові витрати.
Стислий виклад позиції сторін
В обґрунтування позову позивач покликався на те, що 24.04.2025 між ТОВ “Стар Файненс Груп” і ОСОБА_1 , укладено кредитний договір № 53604-04/2025, який підписаний електронним підписом відповідачки, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора. Відповідно до умов Кредитного договору ТОВ «Стар Файненс Груп» надало позичальнику кредитні кошти в безготівковій формі шляхом перерахування за реквізитами платіжної картки, які надані відповідачем. 28.08.2025 між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 28082025, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, які вказані в Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу № 28082025 від 28.08.2025 ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_2 в розмірі 21708,00 гривень.
Представник позивача зазначає, що з моменту отримання права вимоги до відповідача ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.
В зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою  своїх зобов`язань за кредитними договорами, позивач просив суд стягнути кредитну заборгованість, а також понесені судові витрати по справі.
Відповідачка відзиву не подавала.
Ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 05.03.2026 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Представник позивача у позовній заяві зазначив про розгляд справи без його участі, не заперечував проти ухвалення судом заочного рішення.
Суд вважав за можливим провести розгляд справи за відсутності сторін, оскільки позивач скористався своїм правом, згідно ч. 3ст. 211 ЦПК України, зазначивши в позовній заяві про розгляд справи за його відсутності, а відповідачка, судова повістка якій скеровувалась за адресою реєстрації як ВПО, вважається 04.05.2026 належним чином повідомленою про розгляд справи в суді, відповідно до положення п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, тобто у день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси, про причини неявки не повідомила, будь яких заяв на адресу суду не подала. Відповідно суд не вбачає перешкод в проведенні розгляду справи за відсутності сторін на підставі наявних в справі доказів, що відповідає вимогам ст. 223 ЦПК України.
Оскільки відповідачка відзиву на позовну заяву не подала, в судове засідання не з`явилась, позивач, згідно поданої заяви, не заперечує проти винесення заочного рішення, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст. 280-282ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення.
Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, доходить таких висновків.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.
За вимогами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.
Релевантні норми і джерела права, застосовані судом при ухваленні рішення
Встановлені судом цивільні правовідносини щодо порушення грошового зобов`язання й застосування відповідних наслідків цього, у тому числі й за кредитним договором, регулюються Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року й протоколами до неї, Цивільним кодексом України,Законами України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та «Про електронну комерцію», іншими актами цивільного законодавства.
Згідно з положеннями ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
За змістом ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, з-поміж іншого, договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
У свою чергу системний аналіз статей 524-526, 533-535 ЦК України дає підстави стверджувати про те, що грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Порушенням зобов`язання, як встановлено у ч. 1 ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з частин 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона-підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно ч. 1 ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
В силу ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1ст. 1048 ЦК України).
Відповідно до ч. 1ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України передбачено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Уст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому ЦК України та ГК України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному уст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним у ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому уст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому уст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частина 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Частиною 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному у ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Згідно з пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установивши, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1ст. 516 ЦК України).
Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин із оцінкою відповідних доказів
Суд установив, що 24.04.2025 ОСОБА_1 звернулась з заявою-анкетою на отримання фінансового кредиту до ТОВ «Стар Файненс Груп» (а.с. 18).
24.04.2025 між ТОВ «Стар Файненс Груп» (кредитодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) укладено Договір про надання фінансового кредиту № 53604-04/2025 (Кредитний договір) (а.с. 12-16).
Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 8100,00грн на умовах строковості, зворотності, оплатності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Строк кредиту – 120 днів, дата надання кредиту 24.04.2025, дата погашення кредиту 21.08.2025 (п.1.2). Процентна ставка 0,90 % в день на залишок заборгованості, комісія за видачу кредиту - 810,00 грн (10 % від суми кредиту (п.1.4). Денна процентна ставка 0,98 % (п. 1.4.1). Кредит надається клієнту в безготівковій формі включаючи реквізити платіжної картки НОМЕР_1 (п. 1.6). . Сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів і комісії здійснюється згідно з графіком платежів, який є невід`ємною частиною договору (п. 3.1). Також сторони в п. 5.3 договору узгодили відповідальність за прострочення платежів у виді неустойки (штрафу), умови та розміри такого.
Відповідні дані щодо строку розміру кредиту, процентів, строків погашення відображено в графіку платежів до договору (додаток № 1) з якого вбачається, що проценти сплачуються 23.05.2025, 22.06.2025, 22.07.2025 та 21.08.2025 – по 2187,00 грн, тіло кредиту сплачується 21.08.2025 - 8100,00 грн; загальна вартість кредиту 17658,00 грн (а.с. 16 зворот - 17). 
Договір та додаток підписано відповідачкою електронним підписом одноразовим цифровим ідентифікатором Y576.
Підписання договору з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідає Закону України «Про електронну комерцію».
Слід зазначити що кредитний договір містить узгоджені сторонами такого положення щодо встановлення розміру кредиту, порядку нарахування процентів, комісії.
При цьому суд враховує, що в договорі зазначено особисті дані  ОСОБА_1 , РНОКПП, реквізити паспорту, електронна адреса, номери телефонів, номер картки, домашня адреса. Суд вважає, що зазначені дані могли бути повідомлені лише особисто позичальницею при укладенні кредитного договору. Тому сумнівів в укладенні нею договору у суду немає.
Доказів зворотнього матеріали справи не містять.
Також слід зазначити, що відповідачка ознайомилась з паспортом споживчого кредиту (а.с. 20-21), який також підписано неюелектронним підписом одноразовим цифровим ідентифікатором W714, що свідчить про виконання кредитором переддоговірного зобов`язання, що встановлене Законом України «Про споживче кредитування».
24.04.2025ТОВ «Стар Файненс Груп» надало (перерахувало) ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 8100,00 гривень, шляхом перерахування коштів ТОВ «Універсальні Платіжні Рішення» на маска картку НОМЕР_1 надану ОСОБА_1 , що підтверджено листом ТОВ «УПР» № 3426_2501015151944 від 15.10.2025 (а.с. 22), а також листом АТ «ПУМБ» від 08.05.2026 з випискою про рух коштів за картковим рахунком ОСОБА_1 № НОМЕР_2 , де відображено зарахування о 13:15:0724.04.20258100,00 грн, деталі операції – зарахування коштів МПС Master Card Money Send E8522057 STARFIN_IPAY1 Kyiv UA.
З таких доказів, які суд вважає належними та допустимими, суд доходить висновку про укладення кредитного договору та умови такого, а також перерахування кредитних коштівпервісним кредитором. При цьому суд зауважує, що кошти ОСОБА_1 були перераховані 24.04.2025, що підтверджує отримання відповідачкою таких від первісного кредитора на виконання умов кредитного договору.
28.08.2025 між ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (фактор) та ТзОВ «Стар Файненс Груп» (клієнт) укладено договір факторингу № 28082025 (а.с. 24-28), відповідно до умов якого:
-фактор зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань та платежі, право на одержання яких належить клієнту (п. 1.1);
-перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованостей та є невід`ємною частиною цього договору (п. 1.2).
З акту прийому – передачі реєстру боржників за договором факторингу № 28082025 від 28.08.2025 (а.с. 29) вбачається, що такий підписано сторонами - ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (фактор) та ТзОВ «Стар Файненс Груп» (клієнт).
Згідно платіжної інструкції від 29.08.2025 № 23162 ТОВ «ФК «ЄАПБ» перерахувало ТОВ «Стар Файненс Груп» 4477294,16 грн плати за відступлення права вимоги за договором факторингу № 28082025 від 28.08.2025 (а.с. 31).
Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 28082025 від 28.08.2025 ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_2 за договором № 53604-04/2025в розмірі 21708,00 гривень (а.с. 30).
Таким чином вказаними доказами, які суд вважає належними і допустимими, підтверджено факт набуття позивачем ТОВ «ФК«ЄАПБ» права вимоги до відповідачки за договором № 53604-04/2025.
З розрахунку заборгованості за кредитним договором № 53604-04/2025 (а.с. 23) вбачається що розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитом 21708,00 грн, з яких 8100,00 грн – заборгованість за основною сумою боргу, 8748,00 грн – заборгованість за відсотками, 4050,00 грн - заборгованість за штрафом, 810,00 грн - комісія за видачу кредиту та що відповідачка коштів на погашення кредиту процентів чи інших платежів не вносила.
Отже відповідачка належним чином не виконувала своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, що призвело до формування заборгованості.
Суд, дослідивши розрахунок заборгованості погоджується з таким в частині заборгованості за тілом кредиту, за процентами та комісією.
При цьому суд вказує, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України "Про споживче кредитування" загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
За приписами частини другої статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Таким чином, Законом України "Про споживче кредитування" безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
Як вбачається з умов договору № 53604-04/2025, в такому передбачено умову щодо встановлення комісії в розмірі 810,00 грн (п. 1.4), тому суд вважає правильним задоволити позов в цій частині.
Щодо стягнення неустойки (штрафу) в розмірі 4050,00 грн суд виходить з того, що відповідно до статті 4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово виснувала, що якщо ЦК України та інший нормативно-правовий акт, який має юридичну силу закону України, містять однопредметні приписи різного змісту, то пріоритетними є приписи ЦК України(див. постанови від 22 червня 2021 року у справі №334/3161/17 (пункт 17), від 18 січня 2022 року у справі №910/17048/17 (пункт 78), від 29 червня 2022 року у справі №477/874/19 (пункт 69)).
Згідно з пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установивши, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого відповідним Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дія якого триває до теперішнього часу. Така обставина є загальновідомою.
Оскільки неустойка (штраф) за кредитним договором нарахована після 24.05.2025 то відповідачка звільняється від обов`язку її сплати на користь позивача.
При цьому викладення Законом України від 22 листопада 2023 року №3498-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» пункту 6розділу ІV Закону №1734-VIIIу новій редакції не змінює визначене ЦК України правове регулювання звільнення позичальників від сплати на користь кредитодавців неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання зобов`язання за кредитним договором у період воєнного стану.
Таким чином суд доходить висновку про відмову в позові в частині стягнення штрафів.
Отже позов слід задоволити частково.
При цьому слід вказати, що суд позбавлений можливості дати оцінку аргументам відповідачки, яка відзиву не надала.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).
Щодо розподілу судових витрат у справі
Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Позивач при зверненні до суду сплатив 2662,40 грн судового збору, що підтверджено платіжною інструкцією (а.с. 10).
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином судовий збір слід стягнути з відповідачки на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 2165,68 грн (17658/21708*2662,40).
Докази понесення сторонами інших судових витрат в матеріалах справи відсутні.
Керуючись ст. 3, 10, 76-81, 89, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України,
УХВАЛИВ:
позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (код ЄДРПОУ 35625014, місцезнаходження: м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30) заборгованість за кредитним договором № 53604-04/2025 від 24.04.2025 в розмірі 17658,00 грн, з яких 8100,00 грн – заборгованість за основною сумою боргу, 8748,00 грн – заборгованість за процентами,810,00 грн - заборгованість за комісією та 2165,68 грн сплаченого судового збору, а всього 19823 (дев`ятнадцять тисяч вісімсот двадцять три) грн 68 коп.
В решті позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 289 ЦПК України, а саме заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду.

Суддя: М.  В.  ВЕНГРИН 

Дата документу 25.05.2026