ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2026 року	м. Львів	Справа № 914/2465/25	
Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді О.С. Скрипчук 
суддів Г.В. Орищин
Н.А. Галушко,
секретар судового засідання Постолатій В.Р., 
розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 б/н від 25.03.2026 ( вх. № 01-05/909/26 від 26.03.2026)
на рішення Господарського суду Львівської області від 25.02.2026 (повний текст рішення складено 06.03.2026, м. Львів, суддя Король М.Р.)
у справі № 914/2465/25
за позовом:  ОСОБА_1 
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівне Тепло Транс Сервіс»
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:  ОСОБА_2 
про: визнання недійсним рішення з питання 4 порядку денного (пункти «а» та «б») загальних зборів учасників товариства, які відбулись 25.04.2025 року та визнання недійсним рішення з питання 5 порядку денного загальних зборів учасників товариства, які відбулись 25.09.2025 року.
за участю представників сторін:
від позивача:  ОСОБА_3 
від відповідача, третьої особи: Ткачук А.В.
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівне Тепло Транс Сервіс» про визнання недійсним рішення з питання 4 порядку денного (пункти «а» та «б») загальних зборів учасників товариства, які відбулись 25.04.2025 року та визнання недійсним рішення з питання 5 порядку денного загальних зборів учасників товариства, які відбулись 25.09.2025 року (з урахуванням зміни предмету позову).
Позивач обгрунтовує порушення своїх прав під час прийняття оскаржуваних рішень загальних зборів, в тому числі посилаючись на те, що первинний статутний капітал підприємства не сформований.
Так, позивач вважає, що зміна рішенням від 25.09.2025 року попередньо визначеної рішенням від 25.04.2025 року суми збільшення статутного капіталу та строків внесення додаткових вкладів, порушує право позивача на мирне володіння майном та призводить до порушення принципу добросовісності, справедливості та розумності.
Покликаючись на ч. 1 ст. 16 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», позивач вважає, що приймати рішення про наступне збільшення статутного капіталу можливо лише після затвердження результатів внесення додаткових вкладів учасниками товариства та/або третіми особами, яке має бути здійснено протягом одного місяця після спливу строку для внесення додаткових вкладів, встановленого рішенням про їх залучення.
Таким чином, вважає, що мажоритарний учасник товариства не може прийняти нове рішення про залучення додаткових вкладів, до того, як закінчився строк на внесення вкладів згідно з попереднім рішенням, а також змінювати попередньо визначену суму збільшення статутного капіталу та строки внесення додаткових вкладів.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 25.02.2026 відмовлено в задоволені позовних вимог.
Місцевий суд зазначив, що оскаржувані рішення загальних зборів не мають негативного чи іншого впливу на права та інтереси позивача, а внесення додаткових вкладів є виключно їх правом, а не обов`язком, з чого слідує, що жодних наслідків на обсяг прав чи інтересів позивача оскаржувані рішення загальних зборів не мають.
Так, суд першої інстанції встановив, що оскаржувані рішення загальних зборів не порушують прав та інтересів позивача, оскільки його частка у статутному капіталі (25%) не забезпечувала вирішального впливу на прийняття рішень, а самі рішення не змінюють його правового становища.
Відтак, дослідивши обставини справи, враховуючи предмет і підстави позову у справі, що розглядається, враховуючи необхідність дотримання балансу інтересів усіх учасників товариства та товариства, місцевий суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту про визнання недійсним рішення загальних зборів у наведеному випадку не призведе до захисту, порушених на його переконання прав, оскільки є неналежним і неефективним у спірних правовідносинах та не усуне правову невизначеність у правовідносинах з іншим учасником товариства щодо визначення розміру статутного капіталу та часток учасників товариства, та не виключить можливість прийняття у майбутньому рішень, аналогічних спірним, оскільки така невизначеність буде тривати і надалі.
Не погоджуючись з рішенням Господарського суду Львівської області від 25.02.2026, позивачем через систему «Електронний суд» було подану апеляційну б/н від 25.03.2026 ( вх. № 01-05/909/26 від 26.03.2026) в якій апелянт просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Апелянт зазначає, що відповідач, не завершивши процедуру збільшення статутного капіталу, розпочату рішенням від 14.02.2025, прийняв нові рішення від 25.04.2025 та 25.09.2025 про збільшення статутного капіталу з іншими параметрами. На його думку, стаття 18 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» передбачає чітку стадійність процедури збільшення статутного капіталу, а закон не допускає існування декількох паралельних процедур із різними строками та сумами. Також вказує, що оскаржувані рішення не містять визначених ч. 3 ст. 18 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» параметрів, зокрема коефіцієнта співвідношення суми збільшення капіталу до розміру частки кожного учасника та запланованого розміру статутного капіталу.
Скаржник не погоджується з висновком суду про неефективність обраного способу захисту та вважає, що визнання недійсними рішень загальних зборів є належним способом захисту, оскільки саме ці рішення є підставою для подальшого затвердження результатів внесення додаткових вкладів та зміни розміру часток учасників товариства. На його переконання, задоволення позову забезпечить превентивний захист від можливого порушення корпоративних прав.
Також апелянт стверджує, що суд не врахував порушення принципу законних очікувань та права на мирне володіння майном. Він вказує, що, виконуючи рішення від 14.02.2025, розраховував на збереження визначених законом умов збільшення статутного капіталу, однак подальша зміна параметрів такого збільшення порушила стабільність його правового становища та створила загрозу розмиття належної йому частки.
Крім того, скаржник вважає, що мажоритарний учасник товариства зловживав своїми корпоративними правами, використовуючи перевагу у кількості голосів для постійної зміни умов збільшення статутного капіталу. На його думку, суд безпідставно визнав недобросовісною поведінку позивача, хоча участь у загальних зборах та внесення додаткових вкладів є правом, а не обов`язком учасника товариства.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Рівне Тепло Транс Сервіс» подало до суду пояснення на апеляційну скаргу, в яких просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Львівської області без змін.
Пояснення на апеляційну скаргу мотивовані тим, що апеляційна скарга є необґрунтованою та висновків місцевого господарського суду не спростовує.
У судове засідання 27.05.2026 з?явився представник позивача, надав пояснення, доводи апеляційної скарги підтримав.
У судове засідання 27.05.2026 з?явився представник відповідача та третьої особи, надав пояснення, проти задоволення апеляційної скарги заперечив.
Відповідно до п. 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.
25 вересня 2025 року відбулись загальні збори учасників товариства, рішення яких оформлено протоколом №25/09-1. 
Згідно з протоколом загальних зборів учасників ТзОВ «Рівне Тепло Транс Сервіс», які відбулися 25.09.2025 року було скасовано усі оскаржувані рішення, прийняті загальними зборами учасників від 25.04.2025 року, крім рішення з питання 4 порядку денного (пункти «а» та «б») про збільшення статутного капіталу за рахунок додаткових грошових внесків учасників товариства.
Із питання 5 порядку денного зазначено наступне:
Враховуючи неможливість внести кошти у строки, затверджені рішенням загальних зборів від « 25» квітня 2025 року, виникла потреба продовжити строки внесення додаткових вкладів та затвердити новий графік їх сплати.
На вказаних зборах, згідно з питанням 5 порядку денного: «Про затвердження змін до строків внесення учасниками товариства додаткових вкладів», прийнято наступне рішення:
Продовжити строки внесення додаткових вкладів учасниками Товариства, визначивши новий графік їх сплати.
Затвердити загальний розмір додаткових вкладів у сумі 1 500 000 (один мільйон п`ятсот тисяч) грн, які формуються пропорційно часткам учасників у статутному капіталі Товариства:
ОСОБА_2 (75 %) — 1 125 000 грн;
ОСОБА_1 (25 %) - 375 000 грн.
Встановити графік внесення додаткових вкладів: перший календарний місяць з дати прийняття цього рішення - 50 % ( ОСОБА_2 - 562 500 грн, ОСОБА_1 - 187 500 гри); другий календарний місяць з дати прийняття цього рішення - 50 % ( ОСОБА_2 - 562 500 грн, ОСОБА_1 - 187 500 грн).
У зв`язку із здійсненням додаткових вкладів, збільшити статутний капітал Товариства з 10 000,00 (десять тисяч) грн до 1 510 000,00 (один мільйон п`ятсот десять тисяч) грн.
Встановити, що внесені додаткові вклади спрямовуються на забезпечення належного фінансування діяльності Товариства, його розвиток, модернізацію основних фондів та реалізацію стратегічних планів.
При винесенні постанови колегія суддів виходила з наступного.
Щодо обраного способу захисту, колегія суддів зазначає наступне.
За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Перелік способів захисту, визначений у частині другій статті 16 ЦК України, не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої вказаної статті). Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (аналогічні висновки Велика Палата Верховного Суду сформулювала, зокрема, у постановах від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17).
Вирішуючи питання щодо ефективності обраного позивачем способу захисту, суди мають враховувати баланс інтересів усіх учасників і самого товариства, уникати зайвого втручання в питання діяльності товариства, які вирішуються виключно рішенням загальних зборів учасників товариства, та надавати оцінку добросовісності відповідачів, які в разі задоволення позовних вимог будуть позбавлені своїх часток або їх частин у грошовому або відсотковому виразі (аналогічні висновки щодо балансу інтересів, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.10.2019 у справі №923/876/16).
Позивач, обираючи правильний спосіб захисту (визначення розміру статутного капіталу та часток учасників), має формулювати свої позовні вимоги з урахуванням змін у розмірі статутного капіталу та складі учасників, які відбулися після його виключення, прав та інтересів інших учасників товариства (пункт 49 постанови Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 924/700/21).
Ефективність позовної вимоги про визнання рішень зборів недійсними має оцінюватися, виходячи з обставин справи, залежно від того, чи призведе задоволення такої вимоги до дійсного захисту інтересу позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії) (пункт 98 постанов Великої Палати Верховного Суду від 2 листопада 2021 року у справі № 917/1338/18). 
Так, колегія суддів зазначає, що у цій справі предметом позову є рішення загальних зборів учасників Товариства про залучення додаткових вкладів та збільшення статутного капіталу, які, на думку позивача, прийняті з порушенням вимог статті 18 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю».
Колегія суддів враховує, що оскаржувані рішення самі по собі породжують для учасників товариства відповідні корпоративні права та обов`язки, визначають порядок і умови внесення додаткових вкладів, а також є передумовою для подальшого затвердження результатів внесення таких вкладів, зміни розміру статутного капіталу та часток учасників товариства.
За встановлених обставин справи позивач обґрунтовує порушення своїх прав тим, що прийняття оскаржуваних рішень про залучення додаткових вкладів створює невизначеність щодо реалізації його корпоративних прав та може призвести до зміни співвідношення часток учасників товариства.
З огляду на характер спірних правовідносин та заявлені підстави позову, колегія суддів дійшла висновку, що вимога про визнання недійсними рішень загальних зборів, які є безпосереднім предметом спору, спрямована на усунення правових наслідків таких рішень та може забезпечити ефективний захист прав та інтересів позивача в межах спірних правовідносин.
Відтак колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про неефективність обраного позивачем способу захисту, оскільки за обставин цієї справи саме оскарження рішень загальних зборів, законність яких є предметом спору, спрямоване на відновлення правового становища сторін у разі встановлення обґрунтованості позовних вимог.
Таким чином, відмова у позові з підстав неефективності обраного способу захисту не ґрунтується на фактичних обставинах справи та не відповідає завданню господарського судочинства щодо ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав та інтересів. Відмова в позові з підстав неефективності обраного способу захисту становитеме порушення права позивача на доступ до суду.
Разом з тим, щодо обгрунтованості позовних вимог колегія суддів вказує наступне.
Відповідно до статті 113 Цивільного кодексу України, господарським товариством є юридична особа, статутний (складений) капітал якої поділений на частки між учасниками. Господарські товариства можуть бути створені у формі повного товариства, командитного товариства, товариства з обмеженою або додатковою відповідальністю, акціонерного товариства.
Учасником господарського товариства може бути фізична або юридична особа (частина перша статті 114 Цивільного кодексу України).
Згідно зі статтею 140 Цивільного кодексу України, Товариством з обмеженою відповідальністю є засноване однією або кількома особами товариство, статутний капітал якого поділено на частки. Особливості діяльності товариств з обмеженою відповідальністю встановлюються Законом України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю».
Відповідно до частин першої та другої статті 12 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», розмір статутного капіталу товариства складається з номінальної вартості часток його учасників, виражених у національній валюті України. Розмір частки учасника товариства у статутному капіталі товариства може додатково визначатися у відсотках. Розмір частки учасника товариства у відсотках повинен відповідати співвідношенню номінальної вартості його частки та статутного капіталу товариства.
Відповідно до частин першої - третьої, шостої - восьмої, десятої статті 18 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», учасники товариства можуть збільшити статутний капітал товариства за рахунок додаткових вкладів учасників та/або третіх осіб за рішенням загальних зборів учасників.
Кожний учасник має переважне право зробити додатковий вклад у межах суми збільшення статутного капіталу пропорційно до його частки у статутному капіталі. Треті особи та учасники товариства можуть зробити додаткові вклади після реалізації кожним учасником свого переважного права або відмови від реалізації такого права в межах різниці між сумою збільшення статутного капіталу та сумою внесених учасниками додаткових вкладів, лише, якщо це передбачено рішенням загальних зборів учасників про залучення додаткових вкладів.
У рішенні загальних зборів учасників товариства про залучення додаткових вкладів визначаються загальна сума збільшення статутного капіталу товариства, коефіцієнт відношення суми збільшення до розміру частки кожного учасника у статутному капіталі та запланований розмір статутного капіталу.
Учасники товариства можуть вносити додаткові вклади протягом строку, встановленого рішенням загальних зборів учасників, але не більше ніж протягом одного року з дня прийняття рішення про залучення додаткових вкладів.
Треті особи та учасники товариства можуть вносити додаткові вклади протягом шести місяців після спливу строку для внесення додаткових вкладів учасниками, які мають намір реалізувати своє переважне право, якщо рішенням загальних зборів учасників про залучення додаткових вкладів не встановлено менший строк.
Статутом або одностайним рішенням загальних зборів учасників, в яких взяли участь всі учасники товариства, можуть встановлюватися інші строки для внесення додаткових вкладів, може встановлюватися можливість учасників вносити додаткові вклади без дотримання пропорцій їхніх часток у статутному капіталі або право лише певних учасників чи лише третіх осіб вносити додаткові вклади, а також може бути виключений етап внесення додаткових вкладів лише тими учасниками товариства, які мають переважне право.
Протягом одного місяця з дати спливу строку для внесення додаткових вкладів, встановленого відповідно до цієї статті, загальні збори учасників товариства приймають рішення про:
1) затвердження результатів внесення додаткових вкладів учасниками товариства та/або третіми особами;
2) затвердження розмірів часток учасників товариства та їх номінальної вартості з урахуванням фактично внесених ними додаткових вкладів;
3) затвердження збільшеного розміру статутного капіталу товариства
Відповідно до частини п`ятої статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», для державної реєстрації змін до відомостей про розмір статутного капіталу, розміри часток у статутному капіталі чи склад учасників товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю подаються такі документи:
1) заява про державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі;
2) документ про сплату адміністративного збору;
3) один із таких відповідних документів: а) рішення загальних зборів учасників (рішення єдиного учасника) товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю про визначення розміру статутного капіталу та розмірів часток учасників; б) рішення загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю про виключення учасника з товариства; в) заява про вступ до товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю; г) заява про вихід з товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю; ґ) акт приймання-передачі частки (частини частки) у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю; д) судове рішення, що набрало законної сили, про визначення розміру статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю та розмірів часток учасників у такому товаристві; е) судове рішення, що набрало законної сили, про стягнення (витребування з володіння) з відповідача частки (частини частки) у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю;
4) структура власності за формою та змістом, визначеними відповідно до законодавства.
Згідно з частиною першою та пунктами 2 - 5 частини другої статті 30 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», загальні збори учасників можуть вирішувати будь-які питання діяльності товариства, крім питань, віднесених до виключної компетенції інших органів товариства законом або статутом товариства. До компетенції загальних зборів учасників належать: внесення змін до статуту товариства; зміна розміру статутного капіталу товариства; затвердження грошової оцінки негрошового вкладу учасника; перерозподіл часток між учасниками товариства у випадках, передбачених цим Законом.
Питання, передбачені частиною другою цієї статті, та інші питання, віднесені законом до компетенції вищого органу товариства, не можуть бути віднесені до компетенції інших органів товариства, якщо інше не випливає з цього Закону (частина третя статті 30 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю»).
Отже, прийняття рішень про залучення додаткових вкладів, затвердження результатів внесення додаткових вкладів, розмірів часток учасників товариства та їх номінальної вартості з урахуванням фактично внесених додаткових вкладів, затвердження збільшеного розміру статутного капіталу товариства, передбачених статтею 18 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», належить до виключної компетенції загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю, що відповідає та узгоджується з положеннями статті 30 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» щодо компетенції загальних зборів учасників.
Виключна компетенція полягає в тому, що лише єдиний орган управління товариством (у даному випадку - загальні збори учасників товариства) може вирішувати певне питання.
При вирішенні корпоративного спору, господарський суд повинен встановити наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов, а також з`ясувати питання про наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорювання.
Учасниками ТзОВ «Рівне Тепло Транс Сервіс» є ОСОБА_2 з номінальною часткою – 75% та ОСОБА_4 з номінальною часткою -25%.
Відповідачем проведено загальні збори учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівне Тепло Транс Сервіс» від 25 вересня 2025 року, рішення яких оформлено протоколом №25/09-1. Усіх учасників було повідомлено завчасно. Також, разом із повідомленням учасників було надіслано на ознайомлення примірник протоколу із питаннями, які будуть винесені на обговорення. Зазначені обставини позивач не заперечує, отже, така обставина не потребує додаткового доказування та визнається сторонами. При цьому, ані позивач, ані його представник на збори не з`явились.
Так, згідно п. 23.1. Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівне Тепло Транс Сервіс»: Рішення загальних зборів учасників приймаються відкритим голосуванням.
Згідно пункту 26.3. Статуту, Рішення з питань, передбачених пунктами 2, 3, 13 частини другої статті 30 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», приймаються простою більшістю голосів усіх учасників товариства, які мають право голосу з відповідних питань.
За приписами частини другої і четвертої статті 34 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» (в редакції чинній від 08.03.2024р, тобто на дату голосування рішень від 25.04.2025р. та 25.09.2025р.) рішення з питань, передбачених пунктами 2, 3, 13 частини другої статті 30 цього Закону, приймаються трьома чвертями голосів усіх учасників товариства, які мають право голосу з відповідних питань. Рішення загальних зборів учасників з усіх інших питань приймаються більшістю голосів усіх учасників товариства, які мають право голосу з відповідних питань.
З огляду на положення Статуту та Закону, встановлено, що учасники голосують простою більшістю, та з питань, що стосуються зміни статутного капіталу, фактично має повне та мажоритарне право голосу учасник, що має частку 75% ОСОБА_2 .
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі №922/1393/19 від 18.06.2020 року виснував, що за змістом ст.18 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» не передбачено такого виду корпоративної відповідальності за невиконання (неналежне виконання) учасником свого обов`язку із внесення додаткового вкладу до статутного капіталу товариства як виключення учасника з товариства. Натомість ця стаття визначає, які рішення мають прийняти загальні збори учасників товариства після спливу строку для внесення додаткових вкладів. Вирішення питань, пов`язаних із внесенням/невнесенням учасником товариства свого додаткового вкладу, закон відносить до виключної компетенції загальних зборів.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08.06.2021 у справі №906/1336/19 виснувала, що майнові інтереси окремих учасників товариства не завжди збігаються з інтересами самого товариства та рішеннями його органів управління, зокрема зборів учасників про розпорядження майном товариства.
Отже, у процесі прийняття рішення загальних зборів учасників товариства беруть участь його учасники, інтереси та волевиявлення яких можуть не збігатись і навіть суперечити як один одному, так і інтересам товариства. Тобто, на відміну від односторонніх правочинів або договорів, для того, щоб рішення набуло сили, не вимагається, щоб воля була виявлена всіма суб`єктами, яким надано право на прийняття рішення.
Враховуючи вищенаведене, рішення органу управління товариства, на відміну від правочину, приймається органом лише в межах його компетенції та за процедурою, визначеною законодавством і статутом.
Відтак, колегія суддів зазначає, що позивач не довів, яким саме чином прийняття рішень про збільшення статутного капіталу за рахунок додаткових вкладів порушує його права чи законні інтереси. Сам по собі факт збільшення статутного капіталу та залучення додаткових коштів до товариства спрямований на забезпечення його господарської діяльності та розвиток. Тому такі рішення за своєю правовою природою приймаються в інтересах товариства як окремого суб`єкта господарювання, а не в інтересах чи на шкоду конкретному учаснику.
Відтак колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та зміну рішення господарського суду першої інстанції з викладенням його мотивувальної частини у редакції цієї постанови, оскільки в ході апеляційного провадження колегією суддів встановлено належність обраного позивачем способу захисту.
Відповідно до ч.ч.1, 4 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
За наведених обставин колегія суддів, виходячи з наданих процесуальним законом повноважень, вважає за необхідне змінити оскаржуване рішення у цій справі, виклавши його мотивувальну частину у редакції цієї постанови, а в решті рішення залишити без змін. 
Судові витрати.
З огляду на висновок про зміну лише мотивувальної частини оскаржуваної постанови із залишенням без змін її резолютивної частини відповідно до приписів статті 129 ГПК України судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника.
Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 277, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд,
УХВАЛИВ :
1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 б/н від 25.03.2026 ( вх. № 01-05/909/26 від 26.03.2026) задовольнити частково.
2. Рішення Господарського суду Львівської області від 25.02.2026 у справі № 914/2465/25 змінити, виклавши його мотивувальну частину у редакції цієї постанови. У решті рішення залишити без змін.
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Строки та порядок оскарження постанов апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Головуючий суддя О.С. Скрипчук
Суддя Г.В. Орищин
Суддя Н.А. Галушко