Справа № 464/2423/25
пр.№ 2-о/464/54/26 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.01.2026 Сихівський районний суд міста Львова

у складі: головуючого – судді Жили В.С.,
присяжних – Єлісєєнка О.С., Беген І.Р.,
за участі секретаря судового засідання – Харук У.О., 
заявниці – ОСОБА_1 ,
представника заявниці – Шаблій Е.М. (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , за участі заінтересованих осіб: Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 , Сихівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про оголошення особи померлою,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою, поданою в її інтересах представником ОСОБА_5 , за участю заінтересованих осіб: Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 (далі – «ВЧ НОМЕР_1 »), Сихівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про оголошення сина заявниці – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , загиблим ІНФОРМАЦІЯ_3 під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час воєнного стану. 
В обґрунтування заявлених вимог покликалась на те, що заявниця ОСОБА_1 є матір`ю військовослужбовця Збройних Сил України солдата, що перебував на посаді розвідника-санітара секції спеціального призначення окремої групи спеціального призначення військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_6 . 
Заявницею було отримано від ІНФОРМАЦІЯ_4 сповіщення сім`ї № 400 від 17.05.2024 про те, що її син солдат ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , розвідник-санітар секції спеціального призначення окремої групи спеціального призначення ВЧ НОМЕР_1 , 10.05.2024 зник безвісти в районі населеного пункту АДРЕСА_1 . За фактом зникнення безвісти ОСОБА_6 , ВП № 2 ЛРУП № 2 ГУНП у Львівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12024141410000452 від 18.05.2024, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.115 Кримінального кодексу України. 
Мотивуючи необхідність задоволення поданої заяви, заявниця покликалась на зібрані докази щодо проходження сином військової служби та загибелі при обороні держави, зокрема, матеріали службового розслідування ВЧ НОМЕР_1 , покази свідка ОСОБА_7 , допитаного в порядку забезпечення доказів згідно статей 116, 117 ЦПК України, стверджувала про наявність підстав вважати такого померлим у зв`язку із виконанням останнім бойового завдання.
Враховуючи наведене, з метою створення умов для здійснення заявницею ОСОБА_1 особистих майнових прав, а саме набуття соціальних виплат, пільг та гарантій, передбачених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою КМУ від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», зокрема, отримання одноразової грошової допомоги передбаченої ст. 16 Закону 2011-XII, просила задовольнити заявлені вимоги та оголосити померлим сина ОСОБА_6 . 
Ухвалою судді від 26.05.2025 означену заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами окремого провадження.
02.06.2025 до суду через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС надійшли письмові пояснення Міністерства оборони України у справі, у яких заінтересована особа не заперечила обставин викладених у заяві ОСОБА_1 (т. І а.с. 135-140). 
Разом з тим зазначила, що всією можливою інформацію щодо ОСОБА_6 володіє командування військової частини НОМЕР_1 , яка не входить до складу Збройних Сил України, які підпорядковані Міністерству оборони України, яке здійснює забезпечення, військово-політичне та адміністративне керівництво Збройними Силами України. За наведеного, Міністерство оборони України не може володіти інформацією щодо військовослужбовця ОСОБА_6 . Окрім цього зазначило, що у поданій заяві немає інформації щодо батька, дружини, дітей чи утриманців зниклого безвісти ОСОБА_6 , такі до участі у справі не залучені, що може в подальшому вплинути на їхні законні права, свободи, обов`язки та інтереси, а відтак просив суд розглянути питання щодо залучення до справи кола заінтересованих осіб для об`єктивного розгляду заяви.
Ухвалою суду від 18.06.2025 витребувано у Національного інформаційного бюро відомості щодо перебування у полоні військовослужбовців ВЧ НОМЕР_1  ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .
Окрім цього, 18.06.2025 судом залучено до участі у справі, як заінтересованих осіб, ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_2 (батька ОСОБА_6 ), ОСОБА_3 (сестру ОСОБА_6 ) та ОСОБА_4 (брата ОСОБА_6 ).
09.07.2025 через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС надійшли письмові пояснення ІНФОРМАЦІЯ_1 у справі, у яких заінтересована особа не заперечила обставин викладених у заяві ОСОБА_1 (т. І а.с. 203-207). 
Зокрема, у поданих поясненнях заінтересована особа повідомила, що ОСОБА_6 був призваний ІНФОРМАЦІЯ_6 (надалі – ІНФОРМАЦІЯ_7 ) на військову службу від час мобілізації та згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 20 від 01.03.2024 солдата ОСОБА_6 призначено на посаду розвідника-санітара секції спеціального призначення окремої групи спеціального призначення військової частини НОМЕР_1 . 
В поданих поясненнях заінтересована особа із врахуванням наявних доказів у справі підтвердила такі обставини зникнення безвісти ОСОБА_6 : 09.05.2024 близько 20 год. 00 хв. бойова група до складу якої входив також солдат ОСОБА_6 , заступили на спостережний пункт між населеними пунктами Харківської області Плетенівка та Тихе; наступного дня близько 09 год. 30 хв. з пункту управління було передано інформацію на спостережний пункт про помічений рух ворожої піхоти в районі їх відповідальності та поступила команда посилити пильність, близько 10 год. 00 хв. почався масований обстріл спостережного пункту із застосуванням міномета, FPV-дронів та танку, в 11 год. 00 хв. почався стрілецький бій і було втрачено зв`язок з групою, об 11 год. 30 хв. була втрачена картинка з квадрокоптера у зв`язку з можливим використанням РЕБ противником. Однак, о 12 год. 30 хв. зв`язок відновився та було помічено, що ворог взяв спостережний пункт в оточення та в подальшому повністю захопив. Службовою перевіркою встановлено, що солдат ОСОБА_6 вважається особою, яка зникла безвісти з 10.05.2024, під час виконання бойового завдання, що також підтверджується витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 10.05.2024 № 83.
Разом з тим, ІНФОРМАЦІЯ_8 вважає, що звернення ОСОБА_1 із заявою про оголошення її сина ОСОБА_1 померлим є передчасним з огляду на приписи ч. 2 ст. 46 ЦК України, які пов`язують оголошення фізичної особи померлою у зв`язку з воєнними діями за спливом дворічного строку з моменту закінчення активних бойових дій на певній території України. При цьому, джерелом офіційної інформації про перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджений наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 № 376, до яких належать території можливих бойових дій, території активних бойових дій, території активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси, а також зазначені тимчасово окуповані рф території України. 
Таким чином, ймовірна загибель ОСОБА_6 відбулася під час виконання ним бойового завдання у районі між населеними пунктами Тихе та Плетенівка Харківської області, де він разом з іншими військовослужбовцями потрапив під мінометний вогонь противника. Як вбачається з наказу № 376, дата виникнення можливих бойових дій у Вовчанській міській територіальній громаді, куди віднесено населені пункти Вовчанськ, Тихе та Плетенівка Чугуївського району, Харківської області – 13.09.2022, дата припинення активних бойових дій – 09.05.2024.
Вважає, що не можна відраховувати шестимісячний строк, передбачений ч. 2 ст. 46 ЦК України, від дати ймовірної загибелі фізичної особи на території ведення активних бойових дій, оскільки внаслідок триваючих активних бойових дій ситуація на певній території може бути невизначеною та непередбачуваною. Зокрема, зв`язок із особою може перерватися з різних причин, особа може бути змушена змінити місце постійного проживання, перебування або потрапити в полон, що ускладнює встановлення обставин її зникнення. В умовах воєнних дій, збройного конфлікту часто бракує достовірної інформації, що унеможливлює навіть гіпотетичне визначення дати ймовірної загибелі, а відтак і об`єктивне обчислення строків для оголошення особи померлою.
09.07.2025 до суду надійшла заява ОСОБА_4 в якій заінтересована особа заяву ОСОБА_1 підтримала, а розгляд справи просила здійснювати за його відсутності (т. І а.с. 214).
17.07.2025 до суду надійшла заява Міністерства оборони України в якій заінтересована особа заяву ОСОБА_1 не підтримала, а розгляд справи просила здійснювати за відсутності представника Міністерства оборони України (т. І а.с. 218).
18.07.2025 до суду надійшла заява ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якій заінтересована особа просила розгляд справи здійснювати за відсутності її представника (т. І а.с. 223).
Ухвалою від 03.11.2025 витребувано докази у Головного управління ДПС у Львівській області, Державної міграційної служби України, Державної прикордонної служби України, Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», Акціонерного товариства «Ощадбанк», Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та Національної поліції України, а саме відомості щодо ОСОБА_6 за період з 01.05.2024 по дату виконання ухвали.
В ході судового розгляду справи ОСОБА_1 та її представник подану заяву підтримали з підстав наведених у заяві, просили визнати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлим, який загинув під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час воєнного стану 10.05.2024 в районі населеного пункту Вовчанськ Чугуївського району Харківської області.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, належним чином повідомлялись про дату час та місце розгляду справи.
Заслухавши пояснення заявниці та її представника, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини справи.
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є сином заявниці ОСОБА_1 та заінтересованої особи ОСОБА_2 , що підтверджується копією виданого повторно 23.05.2024 Сихівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (т. І а.с. 10). 
З наданих суду доказів встановлено також наявність у ОСОБА_6 рідних брата ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , та сестри ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_10 
ОСОБА_6 з 01.03.2024 проходив військову службу у складі військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України на посаді розвідника-санітара секції спеціального призначення окремої групи спеціального призначення, що підтверджується витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 20 від 01.03.2024 (т. І а.с. 79).
Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 83 від 10.05.2024 ОСОБА_6 , розвідника-санітара секції спеціального призначення окремої групи спеціального призначення військової частини НОМЕР_1 , з 10.05.2024 вважати таким, що зник безвісті під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану (т. І а.с. 79зв.).
Сповіщенням сім`ї ІНФОРМАЦІЯ_11 від 17.05.2024 № 400 повідомлено ОСОБА_1 про те, що її син солдат ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , розвідник-санітар секції спеціального призначення окремої групи спеціального призначення ВЧ НОМЕР_1 , вірний військовій присязі 10.05.2024 зник безвісті в районі Харківської області (а.с. 10 зв.).
За заявою ОСОБА_1 по факту зникнення безвісти її сина солдата ОСОБА_1 09.05.2024 в районі населеного пункту Тихе Харківської області, 18.05.2024 Відділом поліції № 2 Львівського районного управління поліції № 2 Головного управління поліції у Львівській області внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про реєстрацію кримінального провадження за № 12024141410000452 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, що підтверджується відповідним витягом з ЄРДР (т. І а.с. 53).
З наданих суду копій матеріалів службового розслідування ВЧ НОМЕР_1 за результатами зникнення безвісті солдата ОСОБА_6 , зокрема, копій рапорту командира окремої групи спеціального призначення лейтенанта ОСОБА_10 від 10.05.2024, письмових пояснень старшого солдата ОСОБА_11 від 10.05.2024, доповідної записки помічника командира з правової роботи-юрисконсульта ВЧ НОМЕР_1 старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_12 (Т. І а.с. 79зв.-82зв.), відповідей на адвокатські запити, що подавались в інтересах ОСОБА_1 для з`ясування всіх обставин справи (Т. І а.с. 54), та інших матеріалів справи судом встановлено, що 09.05.2024 близько 20 год. 00 хв. бойова група ВЧ НОМЕР_1 до складу якої входив також солдат ОСОБА_6 , заступили на спостережний пункт між населеними пунктами Чугуївського району Харківської області Вовчанськ, Плетенівка та Тихе – ВОП 116А СОУ. Наступного дня, 10.05.2024, близько 09 год. 30 хв. з пункту управління було передано інформацію на спостережний пункт про помічений рух ворожої піхоти в районі їх відповідальності та поступила команда посилити пильність, близько 10 год. 00 хв. почався масований обстріл спостережного пункту із застосуванням міномета, танку, FPV-дронів, та штурм позицій ВОП 116А СОУ. В подальшому група військовослужбовців вказаного опорного пункту, зокрема, солдат ОСОБА_6 , опинилась в оточенні, з ними було втрачено зв`язок, а о 11 год. 30 хв. було втрачено також картинку з квадрокоптера у зв`язку з можливим використанням РЕБ противником. Орієнтовно о 13 год. 00 хв. картинку з квадрокоптера було відновлено та помічено, що ворог взяв спостережний пункт в оточення та повністю захопив його.
При цьому, службовою перевіркою встановлено, що солдат ОСОБА_6 вважається особою, яка зникла безвісти з 10.05.2024, під час виконання бойового завдання, що підтверджується витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 10.05.2024 № 83 (Т. а.с. 79 зв.).
Згідно відповідей Держаного підприємства «Український національний центр розбудови миру» від 24.03.2025 та 08.10.2025 (Т. І а.с. 51, Т. ІІ а.с. 105), що згідно пункту 1 розпорядження Кабінету Міністрів України від 17.03.2022 № 228-р виконує функції Національного інформаційного бюро відповідно до Женевської конвенції про поводження з військовополоненими від 12.08.1949, відомості про перебування ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в полоні держави-агресора відсутні.
Відповідно до листа Об`єднаного центру з координації пошуку та звільнення військовополонених, незаконно позбавлених волі осіб внаслідок агресії проти України при Службі безпеки України від 27.03.2025, в зазначеному Об`єднаному центрі наявна інформація про факт зникнення ОСОБА_6 , разом з тим під час взаємодії з органами, які уповноважені на розшук осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, міжнародними організаціями офіційні відомості про місцезнаходження ОСОБА_6 , перебування його у полоні держави-агресора відсутні (т. І а.с. 55).
На виконання ухвали Сихівського районного суду м. Львова від 03.11.2025 щодо витребування доказів про місцезнаходження, доходи та інші відомості про ОСОБА_6 до суду надійшли наступні відповіді:
- Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації надійшла відповідь від 18.11.2025 № 6.1-12505/6-25, згідно якої за наявними у відомчій інформаційній системі ДМС даними, у період з 01.05.2024 по 17.11.2025 (час виконання ухвали),  ОСОБА_6 у встановленому законодавством порядку до територіальних органів ДМС чи територіальних підрозділів ДМС з питання оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміну паспорта громадянина України, паспорта громадянина України для виїзду за кордон, не звертався;
- Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби від 25.11.2025 № 19/93343-25, за змістом якої, відповідно до п. 12, 15 Положення про базу даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України, в`їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території», затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27.09.2022 № 614, відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України, громадянином України ОСОБА_6 в період з 01.05.2024 по 25.11.2025 (час виконання ухвали) в базі даних не виявлено;
- Головного управлінням ДПС у Львівській області від 18.11.2025 про те, що за відомостями Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору встановлено відсутність інформації про доходи ОСОБА_6 за період з травня 2024 року по вересень 2025 року;
- Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» від 24.11.2025 № 20.1.0.0.0/7-251117/48343-БТ та Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» від 19.11.2025 № 46/12-06/148331/2025, згідно яких інформація про наявність відкритих банківських рахунків на ім`я ОСОБА_6 відсутня;
- Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, Управління державної реєстрації Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, Центрального відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, відповідно до яких в архівах відділів державної реєстрації актів цивільного стану Закарпатської, Івано-Франківської, Львівської, Тернопільської та Чернівецької областей відсутні актові записи про смерть та зміну імені (прізвища, власного імені, по батькові) на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , натомість наявна інформація про актовий запис про народження від 02.08.2004 № 178, складений Кам`янобрідським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками якого записані ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_13 .
В судовому засіданні судом, із приведеннями до присяги та попередженням про кримінальну відповідальність було допитано як свідка ОСОБА_13 , військовослужбовця ВЧ НОМЕР_1 , який показав суду, що проходить військову службу у ВЧ НОМЕР_1 (підрозділ « ІНФОРМАЦІЯ_14 »), зокрема перебував 09.05.2024 та 10.05.2024 у районі міста Вовчанськ Харківської області на позиції, суміжній із позицією, де ніс службу солдат ОСОБА_6 , з яким особисто був добре знайомий, оскільки проходили службу в одній військовій частині, відстань між їх позиціями становила близько двох кілометрів. Повідомив, що на позиції із ОСОБА_6 перебувало ще троє військовослужбовців, один із яких не був належним чином оформлений на військову службу. Свідок ОСОБА_13 зазначив, що в нічний час з 09.05.2024 на 10.05.2024 відбувся наступ військовослужбовців рф на позицію, яку займав свідок разом зі своїм підрозділом, однак цей штурм було відбито, а вранці 10.05.2024 наступ вже було здійснено на позицію, де перебував ОСОБА_6 разом із іншими військовослужбовцями. 
Так, спочатку відбувся мінометний та артилерійський обстріл позиції, в подальшому почався наступ. За твердженнями ОСОБА_13 , він особисто мав можливість спостерігати за ситуацією на позиції ОСОБА_6 за допомогою відеокамери на піднятому в повітря квадрокоптері. Протягом певного проміжку часу відеозображення позиції ОСОБА_6 із дрону було втрачено, ймовірно через дію РЕБ противника, але через деякий час відео було відновлено і на той час позиція вже була повністю оточена ворогом. 
За показами свідка, один із українських військовослужбовців ймовірно перебував у бліндажі, а ОСОБА_6 та інші оборонці позиції ОСОБА_8 та ОСОБА_9 відбивали штурм противника. Свідок ствердив також, що в подальшому через відеокамеру на квадрокоптері побачив вибух біля грудей ОСОБА_6 внаслідок чого тіло останнього було дуже істотно понівечене, він був без ознак життя, а окремі його частини тіла були відділені від тіла. Оскільки ОСОБА_13 був добре знайомий із ОСОБА_6 , тому сумнівів у тому, що це саме останній загинув у свідка немає.
В подальшому, за словами свідка, вказана позиція була захоплена переважаючими силами військовослужбовців рф, військовослужбовці ОСОБА_8 та ОСОБА_9 захоплені у полон, а отримати тіло ОСОБА_6 не видавалось за можливе. 
При цьому, судом перевірено статус означеного свідка як військовослужбовця та правдивість його показів. Зокрема судом встановлено, що свідок ОСОБА_13 дійсно проходив та проходить на час розгляду справи військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , а згідно наявної у справі довідки від 22.09.2025 № 11/5802 ОСОБА_13 в період часу з 01.05.2024 по 12.05.2024 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в Вовчанській МТГ Чугуївського району Харківської області, тобто об`єктивно міг перебувати на суміжній із ОСОБА_6 бойовій позиції (Т. ІІ а.с. 147-151). 
За означеного, та через перебування військовослужбовця ОСОБА_13 на виконанні бойового завдання, 10.05.2024 при проведенні службової перевірки щодо обставин зникнення безвісті/потрапляння в полон ОСОБА_6 не було можливості опитати ОСОБА_13 , що підтверджується, зокрема, листом командира ВЧ НОМЕР_1 полковника ОСОБА_14 від 26.09.2025 № 14/7ВхЗП (Т. ІІ а.с. 149).
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02.04.2025 у справі № 369/5658/25 було забезпечено докази шляхом допиту свідка ОСОБА_7 , показання якого мають значення для встановлення обставин зникнення безвісти солдата ОСОБА_6 .
За показами свідка ОСОБА_7 , допитаного в межах справи № 369/5658/25, він є діючим військовослужбовцем та 10.05.2024 потрапив в полон до рф. Перебуваючи у полоні в рф в м. Старий Оскол спілкувався із полоненим українськими військовослужбовцями ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_15 та довідався від них про обставини захоплення їх в полон та загибелі ОСОБА_6 . Зокрема ствердив, що 10.05.2026 військовослужбовці ОСОБА_6 ОСОБА_8 , ОСОБА_9 перебували на бойовій позиції населених пунктів Плетинівка та Тихе Харківської області, де стримуючи наступ військовослужбовців рф ОСОБА_6 загинув від розриву бойової гранати, а ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_15 потрапили в полон до рф.
Копією довідкою Служби безпеки України від 06.01.2025 № 34/А-148д, виданої на підставі листа ДП «Український національний центр розбудови миру» від 06.01.2025 № 06-05/246, підтверджується, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_15 , у період з 10.05.2024 по 30.12.2024 перебував у місцях несвободи внаслідок збройної агресії проти України (Т.І а.с. 62).
Відповідно до копії листа Держаного підприємства «Український національний центр розбудови миру» від 07.01.2025, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_15 , перебував у полоні держави агресора та був звільнений 30.12.2024 (Т.І а.с. 62зв).
Згідно листа Держаного підприємства «Український національний центр розбудови миру» від 27.06.2025, наданого на виконання ухвали суду про витребування доказів від 18.06.2026, військовослужбовці ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_16 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_17 , перебували у полоні держави агресора (Т.І а.с. 200, 201).
Оцінюючи покази свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_7 , допитаного в порядку забезпечення доказів, суд констатує, що такі узгоджуються з іншими доказами у справі та беззаперечно підтверджують обставини виконання ОСОБА_6 09.05.2024 та 10.05.2024 бойового завдання із іншими військовослужбовцями ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у районі населених пунктів Плетинівка, Тихе, Вовчанськ Чугуївського району Харківської області, оточення займаної ними бойової позиції, неможливість їх евакуації внаслідок інтенсивних бойових дій та обставини загибелі ОСОБА_6 від розриву бойової гранати на вказаній позиції.
Надаючи оцінку встановленим судом обставинам справи, суд відзначає наступне.
В Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частини перша та друга статті 8 Конституції України).
Конституцією України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом (частина перша статті 55). Частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод (пункт 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року № 9-зп).
Відповідно до частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення; у передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави; суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Частиною першою статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Статтею 10 ЦПК України закріплено: суд при розгляді справи керується принципом верховенства права (частина перша); суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частина друга); суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (частина четверта); забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини (частина десята).
За приписами частин першої – третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із вимогами частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Особливим різновидом цивільного судочинства є окреме провадження. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження – це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим ЦПК України, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом (частина третя статті 294 ЦПК України).
За приписами пункту 3 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.
Заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна (стаття 305 ЦПК України). У заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку (стаття 306 ЦПК України).
У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 № 5 роз`яснено, що суду слід звернути увагу на необхідність відрізняти оголошення особи померлою від встановлення факту смерті особи. Оголошення фізичної особи померлою – це ствердження судовим рішенням припущення про смерть даної особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті. Встановлення факту смерті можливо, якщо суд на підставі незаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, обставини, за яких настала смерть і факт неможливості реєстрації органом державної РАЦС факту смерті.
Суд встановив, що у межах цієї цивільної справи у заявниці виникла юридична необхідність у оголошенні померлим її сина – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 – ураховуючи ту обставину, що він пропав безвісти за особливих обставин, а саме у зв`язку з воєнними діями.
Україна є демократичною, правовою, соціальною державою, в якій людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (статті 1, 3 Конституції України).
В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8). Конституційний Суд України виснував, що верховенство права – це панування права в суспільстві; верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо; одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства; всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України; таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи; справедливість – одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права; зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню (абзаци другий, третій підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 02.11.2004 № 15-рп/2004).
Елементами верховенства права є принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі (абзац другий підпункту 5.4 пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 № 5-рп/2005; речення перше, абзацу другого підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010).
Принцип правової визначеності вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності правових норм, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) та стабільності (абзац шостий пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України (Велика палата) від 20.12.2017 № 2-р/2017).
Конституційний Суд України також зазначав, що зі змісту статті 8 Основного Закону України, заснованих на її приписах юридичних позицій Конституційного Суду України, а також міжнародних актів, у яких викладено розуміння юридичної визначеності, убачається, що принцип верховенства права вимагає від законодавця встановлювати чітке, зрозуміле, однозначне, прогнозоване правове регулювання суспільних відносин для забезпечення стабільного правового становища людини, не допускати довільної відмови від взятих державою на себе зобов`язань, гарантувати належний захист правомірних (легітимних) очікувань особи (абзац дев`ятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 13.09.2023 року № 7-р(І)/2023).
Особливої ваги принцип правової визначеності набуває у ситуаціях, пов`язаних з оголошенням фізичної особи померлою, оскільки непевність юридичного статусу особи, про яку тривалий час немає відомостей, а її зникнення відбулося за особливих обставин, що дають обґрунтовані підстави вважати її померлою, погорджує юридичну невизначеність для інших суб`єктів цивільних правовідносин, права та законні інтереси яких тісно пов`язані зі зниклою особою. Водночас принцип правової визначеності перебуватиме під загрозою у випадку передчасного, немотивованого й безпідставного оголошення фізичної особи померлою, адже поява такої особи спричинить низку складно прогнозованих наслідків юридичного характеру як для особи, яку у судовому порядку було оголошено померлою, так і для інших осіб, які набули певні права особи, оголошеної померлою.
Інститут оголошення фізичної особи померлою головним чином унормовано статтями 46 – 48 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, – протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру – протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
Частиною другою цієї статті ЦК України визначено, що фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.
Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті (частина третя статті 46 ЦК України).
Правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Спадкоємці фізичної особи, яка оголошена померлою, не мають права відчужувати протягом п`яти років нерухоме майно, що перейшло до них у зв`язку з відкриттям спадщини (частини перша та друга статті 47 ЦК України).
Якщо фізична особа, яка була оголошена померлою, з`явилася або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем перебування цієї особи або суд, що постановив рішення про оголошення її померлою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення суду про оголошення фізичної особи померлою. Незалежно від часу своєї появи фізична особа, яка була оголошена померлою, має право вимагати від особи, яка володіє її майном, повернення цього майна, якщо воно збереглося та безоплатно перейшло до неї після оголошення фізичної особи померлою, за винятком майна, придбаного за набувальною давністю, а також грошей та цінних паперів на пред`явника (частини перша та друга статті 48 ЦК України).
Велика Палата Верховного Суду зазначила, що оголошення фізичної особи померлою (смерть in absentia) – це судове визнання померлою фізичної особи, щодо якої за місцем її постійного проживання немає будь-яких відомостей про місце перебування протягом встановленого законом строку. У правовому контексті оголошення фізичної особи померлою є припущенням її смерті (praesumptio mortis), що має наслідком припинення правосуб`єктності. Суд під час оголошення фізичної особи померлою достеменно не може встановити факт її смерті, а лише припускає це на підставі непрямих доказів або у зв`язку із тривалою безвісною відсутністю. Оголошення фізичної особи померлою є юридичною фікцією, техніко-правовим прийомом, за якого суд визнає дійсними юридичні факти і обставини, які не підтверджуються неспростовними доказами через брак останніх або їх недостатність (пункти 38 – 40 постанова від 11.12.2024 у справі № 755/11021/22).
У цьому рішенні Велика Палата Верховного Суду виснувала, що у частині другій статті 46 ЦК України законодавець навів дві спеціальні норми: «фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій» (речення перше) та «з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців» (речення друге); відповідно у ситуації, коли внаслідок збройної агресії рф проти України фізична особа пропала безвісти, суд має право оголосити цю фізичну особу померлою відповідно до частини другої статті 46 ЦК України саме на підставі цих приписів (за умови доведеності зазначених обставин), використовуючи ці норми як спеціальні; приписи частини другої статті 46 ЦК України пов`язують оголошення фізичної особи померлою у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, а не у зв`язку з воєнним станом як таким (пункти 45, 49, 50).
Таким чином, за усталеною судовою практикою шестимісячний темпоральний проміжок для оголошення у судовому порядку фізичної особи померлою визначали беручи за основу момент закінчення воєнних дій чи збройного конфлікту.
Воєнний стан – це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VIII).
Згідно з приписами статті 1 Закону України «Про оборону» від 06.12.1991 № 1932-XII воєнні дії – організоване застосування сил оборони та сил безпеки для виконання завдань з оборони України; район воєнних (бойових) дій – визначена рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України частина сухопутної території України, повітряного або/та водного простору, на якій впродовж певного часу ведуться або/та можуть вестися воєнні (бойові) дії.
Відповідно до пункту 7 частини першої статті 1 Закону України «Про національну безпеку України» від 21.06.2018 № 2469-VIII збройний конфлікт – збройне зіткнення між державами (міжнародний збройний конфлікт, збройний конфлікт на державному кордоні) або між ворогуючими сторонами в межах території однієї держави, як правило, за підтримки ззовні (внутрішній збройний конфлікт).
Як було зазначено, визначення темпорального проміжку для оголошення у судовому порядку фізичної особи померлою здійснювали з урахуванням закінчення воєнних дій або збройного конфлікту.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.12.2024 у справі № 755/11021/22 щодо цього зазначила, що законодавець, формуючи припис речення другого частини другої статті 46 ЦК України («з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців»), після слів «шести місяців» завершив речення. Зазначене унаочнює, що правильним є таке тлумачення цього припису, що здійснюватиметься без прив`язки до моменту скасування воєнного стану, припинення воєнних дій, збройного конфлікту як такого на усій території України (пункт 78). 
Стаття 48 ЦК України регулює правові наслідки появи фізичної особи, яка була оголошена померлою. Ця стаття передбачає механізм скасування судом рішення про оголошення фізичної особи померлою у разі, якщо вона з`являється або стає відомою інформація про її місцезнаходження. Завдяки цьому механізму законодавець також прагне забезпечити справедливість, враховуючи потребу в захисті прав людини та її законних інтересів. Стаття 48 ЦК України формує справедливий та розумний баланс між інтересами держави, суспільства та окремих осіб, у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси, що є ключовим для функціонування правової системи (пункт 80). 
Шість місяців, які визначені в реченні другому частини другої статті 46 ЦК України, мають відраховуватися від дня закінчення активних бойових дій на місці (на території) ймовірної загибелі фізичної особи, що дозволятиме надати правову охорону людям, які постраждали від війни та у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси, і забезпечуватиме правову справедливість (пункт 81). Конкретні воєнні дії мають територіальну і часову характеристики. Джерелом офіційної інформації про ці характеристики є Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 (далі – Наказ № 309; пункт 82). 
У цьому Наказі № 309 зазначені (1) території, на яких ведуться (велися) бойові дії, зокрема: (а) території можливих бойових дій; (б) території активних бойових дій; (в) території активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси; (2) тимчасово окуповані рф території України. До того ж цей Наказ містить інформацію про дату початку та завершення бойових дій на відповідній території (пункт 83). Отже, суди можуть використовувати дані, зокрема з Наказу № 309, для визначення часових характеристик ведення воєнних дій на конкретній території України (пункт 84).
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.12.2024 у справі № 755/11021/22 наголосила, що обрахування шестимісячного строку, зазначеного у реченні другому частини другої статті 46 ЦК України, від дня припинення або скасування воєнного стану в Україні загалом або закінчення воєнних дій, збройного конфлікту на усій її території суперечило б принципу правовладдя (верховенства права) та його складовій – правовій визначеності (пункт 85). 
Згідно з принципом правової визначеності відрахування шестимісячного строку від дня припинення або скасування воєнного стану чи закінчення воєнних дій, збройного конфлікту на усій території України не забезпечувало б достатньої передбачуваності та сталості правових відносин. В умовах триваючої збройної агресії рф проти України, що супроводжується численними випадками зникнень осіб та постійною нестабільністю, передбачити момент закінчення такої агресії неможливо. На час прийняття цієї постанови російсько-українська війна все ще триває, що посилює правову невизначеність і може ускладнювати ефективне застосування закону та забезпечення захисту прав осіб, які постраждали внаслідок воєнних дій, збройного конфлікту та у яких, у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи, виникають певні цивільні права та правомірні інтереси (пункт 92). 
Під час визначення моменту для початку відліку шестимісячного строку, встановленого реченням другим частини другої статті 46 ЦК України, суд повинен враховувати соціальний контекст та засаду справедливості. Оскільки в умовах російської агресії, яка триває на території України, ситуація в країні залишається недостатньо стабільною, будь-які правові рішення повинні бути чутливими до складних життєвих обставин, у яких опинилися люди (пункт 94). 
Відрахування шестимісячного строку з дня припинення або скасування воєнного стану чи закінчення воєнних дій, збройного конфлікту було б непропорційним обмеженням прав та інтересів значної кількості цивільних осіб, членів сімей Захисників і Захисниць України (пункт 95).
У постановах від 26.04.2023 у справі № 337/3725/22, від 29.03.2023 у справі № 753/8033/22 Верховний Суд дійшов висновків, що підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, можуть бути, зокрема: письмові докази; речові докази, у тому числі звуко- і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть; показання свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; довідки з військкомату або від командира військової частини (у випадку загибелі військовослужбовців); заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, в тому числі при обставинах, що загрожували їй смертю.
При цьому, вказаний перелік доказів не є вичерпним та може бути конкретизований у кожній справі залежно від встановлених у ній обставин (подібні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 25.10.2023 року у справі № 607/1612/23).
Разом із тим суд повинен мати достатні належні та допустимі докази для встановлення обставин, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про смерть громадянина. Відсутність безумовних доказів або суперечність у доказах на підтвердження обставин, що надаються заявником та/або заінтересованими особами, унеможливлює оголошення особи померлою (див. постанови Верховного Суду від 08.02.2024 у справі № 148/1207/22, від 04.06.2025 у справі № 591/11696/23, від 18.12.2025 у справі № 357/16463/24).
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам загалом, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який є у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Обов`язком суду під час розгляду справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц).
За означеного, цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.
Суд, застосував відповідні норми права, оцінив наявні в справі докази, зіставив обставини справи із правилами, зазначеними в застосованих нормах права, дійшов таких висновків.
Заявниця звернулася до суду із заявою про оголошення померлим свого рідного сина, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , розвідника-санітара секції спеціального призначення окремої групи спеціального призначення ВЧ НОМЕР_1 , який 10.05.2024 зник безвісти в результаті виконання бойового завдання по відбиттю агресії російської федерації, в районі населеного пункту Вовчанськ Чугуївського району Харківської області. Причиною зникнення безвісти стали реальні бойові дії в районі ВОПу 116А СОУ, де перебував та виконував бойове завдання військовослужбовець ОСОБА_6 , та подальше захоплення позицій військовослужбовцями рф.
Тобто підставою для оголошення рідного сина померлим заявниця зазначає обставини, що дозволяють припускати смерть ОСОБА_6 внаслідок його смертельного поранення та/або смерті під час виконання бойового завдання.
Надані суду докази переконливо свідчать, що військовослужбовець ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_6 зник безвісти 10.05.2024 за обставин, що дозволяють з високим ступенем вірогідності припускати його загибель, зокрема внаслідок ведення активних бойових дій, сильного мінометного та артилерійського обстрілу бойової позиції ВОПу 116А СОУ та раптового вибуху біля грудей ОСОБА_6 у районі населеного пункту Вовчанськ Чугуївського району Харківської області.
Оголошення сина заявниці померлим пов`язується з виникненням у неї права отримати свідоцтво про смерть та належно вшанувати пам`ять сина, захисника Батьківщини, що дуже важливо рідним зниклої особи, а також із відкриттям спадщини та реалізацією права на спадкування, отриманням грошової компенсації, що виплачується сім`ям загиблих військовослужбовців.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 Вовчанська міська територіальна громада Чугуївського району Харківської області (код UA63140010000049419) з 10.05.2024 не належить до територій ведення бойових дій, а активні бойові дії велися з 13.09.2022 по 09.05.2024.
Суд зауважує, із 20.03.2025 набрав чинності наказ Міністерства розвитку громадян та територій України від 28.02.2025 № 376, яким затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 11 березня 2025 року за № 380/43786, далі також – Наказ № 376).
Згідно з Наказом № 376 Вовчанська міська територіальна громада Чугуївського району Харківської області (код UA63140010000049419), в Переліку території активних бойових дій відображається така інформація: 13.09.2022 – дата початку активних бойових дій, 09.05.2024 – дата завершення активних бойових дій.
Тож, зважаючи на наведені висновки Великої Палати Верховного Суду, суд використовує відповідні переліки для визначення часових характеристик ведення воєнних дій на території України, на якій зник безвісти ОСОБА_6 .
Матеріали справи свідчать, що син заявниці зник безвісти 10 травня 2024 року під час виконання бойового завдання поблизу населеного пункту Вовчанськ Чугуївського району Харківської області під час виконання бойового завдання за обставин, що реально загрожували його життю. Тобто на тій території, на якій в травні 2024 року дійсно велися активні бойові дії.
Судом установлено, що ОСОБА_6 зник безвісти за обставин, які дають підстави з великою вірогідністю припустити його загибель у зв`язку з воєнними діями, що в сукупністю із відсутністю протягом тривалого часу будь-яких відомостей про його місцезнаходження, дає суду обґрунтовані підстави припускати його загибель, а відповідно до норм частини другої статті 46 ЦК України є підставою оголошення фізичної особи померлим.
Аналіз наданих заявницею доказів, а також доказів, отриманих у ході судового розгляду справи, у тому числі з показань допитаних свідків, дозволяє суду з високим ступенем вірогідності припустити ймовірну загибель особи, про оголошення померлою якої розглядається справа.
Суд зауважує, що територія, на якій загинув ОСОБА_6 не належить до переліку території активних бойових дій, а тому доходить до переконання, що подальше очікування, що з часом обставини зміняться або з`являться нові дані щодо місцезнаходження цієї особи, суперечитиме принципу справедливості та правової визначеності.
Враховуючи вищенаведене, суд встановив, що з урахуванням обставин, за яких зник безвісти ОСОБА_6 , та які дозволяють з високою вірогідністю припускати факт його загибелі, що настала під час здійснення захисту Батьківщини, зважаючи, що сплинув шестимісячний строк від дня закінчення активних бойових дій на території ймовірної його загибелі, а пошуки зниклого не призвели до позитивного результату, суд, керуючись
статтями 46 – 48 ЦК України, ураховуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду, вважає за можливе оголосити цю фізичну особу померлою від дня його вірогідної смерті, тобто – ІНФОРМАЦІЯ_18 .
Суд наголошує, що оголошення ОСОБА_6 померлим сприятиме забезпеченню та утвердженню принципу правової визначеності як щодо статусу зниклого безвісти захисника держави, так його близьких родичів, які матимуть можливість реалізувати пов`язані свої права та законні інтереси, зокрема, але не виключно, право на спадкування.
З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що заява про оголошення фізичної особи померлою є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Судові витрати за розгляд справи судом покласти на заявницю в межах понесених нею витрат.
Керуючись статтями 2, 4, 10, 12, 13, 19, 76 – 78, 258 – 268, 273 – 274, 293, 306, 352 – 355 ЦПК України, суд, 
ухвалив:

Заяву задовольнити.
Оголосити померлим ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця м. Луганськ, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , перебуває як внутрішньо-переміщена особа на обліку за адресою: АДРЕСА_3 , паспорт громадянина України № НОМЕР_3 , виданий 28.03.2023 органом № 8029, РНОКПП НОМЕР_4 , військовослужбовця Збройних Сил України (в/ч НОМЕР_1 ), який загинув під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час воєнного стану.
Днем смерті ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вважати « ІНФОРМАЦІЯ_18 .
Місцем смерті ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вважати місто Вовчанськ Чугуївського району Харківської області.
Судові витрати за розгляд справи в суді першої інстанції покласти на заявницю в межах нею понесених витрат.
Роз`яснити заявниці, що у випадку, якщо фізична особа, яка була оголошена померлою, з`явилася або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем перебування цієї особи або суд, що постановив рішення про оголошення її померлою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення суду про оголошення фізичної особи померлою.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) учасників справи, їх місце проживання (місцезнаходження):
Заявник: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , перебуває як внутрішньо-переміщена особа на обліку за адресою: АДРЕСА_3 .
Заінтересована особа: Міністерство оборони України, код ЄДРПОУ 00034022, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 6.
Заінтересована особа: Військова частина НОМЕР_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 , АДРЕСА_4 .
Заінтересована особа: Сихівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, код ЄДРПОУ 35968907, м. Львів, пр. Червоної Калини, 109.
Заінтересована особа:  ІНФОРМАЦІЯ_5 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 , АДРЕСА_5 .
Заінтересована особа:  ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_8 , місце проживання:  АДРЕСА_6 .
Заінтересована особа:  ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 , перебуває як внутрішньо-переміщена особа на обліку за адресою: АДРЕСА_3 .
Заінтересована особа: ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_9 , місце проживання: АДРЕСА_7 .
Повний текст рішення складено 23.01.2026.

Суддя  Володимир ЖИЛА 

Присяжні  Олексій ЄЛІСЄЄНКО 

Ірина БЕГЕН