ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/6313/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2026 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої - судді Потабенко В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,
в с т а н о в и в:
до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) до військової частини НОМЕР_1 (далі також - відповідач), у якій просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , що полягає у невключенні до складу грошового забезпечення позивача сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», при обчисленні розміру грошової компенсації за невикористані 45 днів щорічної основної оплачуваної відпустки за 2022 рік, невикористані 15 днів щорічної основної оплачуваної відпустки за 2023 рік та невикористані 18 днів щорічної основної оплачуваної відпустки за 2024 рік;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 перерахувати позивачу компенсацію за невикористані 45 днів щорічної основної оплачуваної відпустки за 2022 рік, невикористані 15 днів щорічної основної оплачуваної відпустки за 2023 рік та невикористані 18 днів щорічної основної оплачуваної відпустки за 2024 рік, обчисливши її суму виходячи з розміру місячного грошового забезпечення з урахуванням сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що в період з вересня 2016 року по червень 2024 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та був звільнений з військової служби у запас з 25.06.2024 на підставі витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 25.06.2024 № 134. 
При звільненні відповідач нарахував та виплатив позивачу грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022-2024 роки не в повному обсязі - без включення до складу грошового забезпечення, з якого здійснювався розрахунок такої компенсації, сум додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, яку позивач отримував щомісячно під час проходження служби. Зазначає, що ця винагорода є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення, а тому підлягала врахуванню при обчисленні компенсації за невикористані відпустки. 29.12.2025 позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок компенсації, у задоволенні якої відповідач відмовив. Позивач вважає таку бездіяльність протиправною, у зв`язку з чим звернувся до суду.
Ухвалою від 06.04.2026 позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою від 20.04.2026 суддя відкрила провадження у справі та вирішила проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників сторін.
22.04.2026 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 33231), у якому проти задоволення позову заперечено повністю. Відзив обґрунтований тим, що виплата, передбачена Постановою № 168, за своєю правовою природою є додатковою винагородою, яка виплачується лише на період дії воєнного стану, не має постійного характеру та не залежить від займаної посади чи військового звання. Відповідач посилається на п. 6 розділу ХХХІ Наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, який, на його думку, містить імперативну вказівку про проведення розрахунку компенсації виходячи з посадового окладу, окладу за званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів забезпечення за виключенням винагород. Оскільки виплата за Постановою № 168 офіційно названа «додатковою винагородою», вона, за позицією відповідача, прямо підпадає під це виключення. Відповідач також зазначає, що періодичність виплати не змінює її статусу як одноразового додаткового виду забезпечення, а самостійне включення винагороди до розрахунку призвело б до нецільового використання бюджетних коштів.
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Оскільки відсутні клопотання будь-якої зі сторін про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Суд встановив, що позивач у період з вересня 2016 року по червень 2024 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .
Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25.06.2024 № 134 майора ОСОБА_1 , начальника групи слюсарно-механічних робіт технічно-експлуатаційної частини, звільнено з військової служби у запас та з 25.06.2024 виключено зі списків особового складу частини. Цим же наказом командир частини розпорядився виплатити позивачу грошову компенсацію за 45 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік, за 15 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2023 рік та за 18 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2024 рік, а також виплатити додаткову винагороду згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168.
Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 від 13.02.2026 № 71/15/143 про нараховану додаткову винагороду на період дії воєнного стану за період з 24.02.2022 по 25.06.2024, така винагорода нараховувалась та виплачувалась позивачу щомісячно, зокрема за останньою займаною посадою у травні 2024 року в розмірі 12580,65 грн. Загальна сума нарахованої додаткової винагороди за вказаний період становить 396734,23 грн.
29.12.2025 позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок компенсації за невикористані дні основної відпустки за 2022-2024 роки з включенням до складу грошового забезпечення, з якого здійснювався розрахунок компенсації, додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168.
Листом від 16.02.2026 № 71/1/143 відповідач відмовив позивачу у перерахунку, повідомивши, що його право на грошове забезпечення не порушено. Відмову мотивовано тим, що відповідно до п. 6 розділу ХХХІ Наказу № 260 розрахунок грошового забезпечення за невикористані дні відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, а додаткова винагорода за Постановою № 168, на думку відповідача, виплачувалась за періоди наявності підтверджуючих документів щодо участі у бойових діях, що унеможливлює її врахування при розрахунку компенсації за невикористані відпустки.
Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-ХІІ) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Відповідно до ч. 4 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ розміри грошового забезпечення визначає Кабінет Міністрів України, воно має забезпечувати належні умови для комплектування військових формувань та стимулювати високі результати служби. Порядок виплати грошового забезпечення встановлюють Міністр оборони України та керівники відповідних органів.
Відповідно до п. 1 ст. 10-1 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям (крім строковиків) надаються щорічні основні відпустки зі збереженням грошового, матеріального забезпечення та грошовою допомогою на оздоровлення. У рік звільнення таких військовослужбовців за невикористану щорічну основну або додаткову відпустку виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні.
Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова № 704) визначено тарифну сітку та додаткові види грошового забезпечення військовослужбовців. 
Пунктом 2 цієї постанови встановлено, що грошове забезпечення складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних додаткових видів (підвищення, надбавки, доплати, винагороди постійного характеру, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України закріплені у Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженому наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 (далі - Порядок № 260). 
Пункт 2 розділу І Порядку № 260 визначає, що грошове забезпечення охоплює щомісячні основні (посадовий оклад, оклад за званням, надбавка за вислугу років), щомісячні додаткові (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагорода за кібербезпеку, премія) та одноразові додаткові (винагороди, додаткова винагорода на період воєнного стану, допомоги) види.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 та № 69 Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова № 168), якою на період воєнного стану встановлено додаткову винагороду військовослужбовцям, що залучаються до виконання завдань з оборони держави.
Спірним у цій справі є питання, чи підлягає включенню до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється грошова компенсація за невикористані дні щорічної основної оплачуваної відпустки, додаткова винагорода, передбачена Постановою № 168.
Пункт 6 розділу ХХХІ Порядку № 260 визначає, що розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.
Суд враховує, що Верховний Суд у постанові від 23.09.2024 у справі № 240/32125/23, вирішуючи питання, чи підлягає включенню додаткова винагорода, передбачена Постановою № 168, до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється грошова компенсація за невикористані дні оплачуваних відпусток, констатував, що, на відміну від правил обчислення розміру допомоги на оздоровлення, п. 6 розділу ХХХІ Порядку № 260 не містить жодних застережень щодо заборони урахування винагород у складі грошового забезпечення, з якого обчислюється компенсація за всі невикористані військовослужбовцем дні щорічної основної відпустки. Навпаки, за приписами зазначеної норми до такого розрахунку включено щомісячні додаткові види грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою.
Ураховуючи те, що додаткова винагорода, запроваджена Постановою № 168, є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення, Верховний Суд дійшов висновку, що зазначена винагорода входить до складу грошового забезпечення позивача (як розрахункова величина), з якого обчислюється розмір компенсації за всі невикористані ним дні щорічної основної відпустки. Таким чином, винагорода, запроваджена Постановою № 168 і виплачувана військовослужбовцю як щомісячний додатковий вид грошового забезпечення, має враховуватися у загальній сумі грошового забезпечення для обчислення компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, оскільки пункт 6 розділу ХХХІ Порядку № 260 не містить жодних винятків щодо урахування таких винагород.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14.01.2025 у справі № 240/31245/23, від 22.05.2025 у справі № 240/4156/24 та від 30.10.2025 у справі № 240/33499/23, у яких Верховний Суд послідовно вказав, що додаткова винагорода за Постановою № 168 є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення, а тому входить до складу грошового забезпечення, з якого має обчислюватися компенсація за невикористані відпустки, якщо така винагорода виплачувалась військовослужбовцю перед звільненням.
Застосовуючи наведене до спірних правовідносин, суд зазначає таке. 
Матеріалами справи, зокрема довідкою військової частини НОМЕР_1 від 13.02.2026 № 71/15/143, підтверджується, що додаткова винагорода, передбачена Постановою № 168, нараховувалась і виплачувалась позивачу щомісячно протягом проходження ним служби, у тому числі за останньою займаною штатною посадою. 
За таких обставин ця винагорода як щомісячний додатковий вид грошового забезпечення підлягала врахуванню у складі грошового забезпечення, виходячи з якого обчислюється грошова компенсація за невикористані 45 днів щорічної основної відпустки за 2022 рік, 15 днів за 2023 рік та 18 днів за 2024 рік.
Доводи відповідача про те, що виплата за Постановою № 168 є додатковою винагородою, яка прямо підпадає під виключення «за виключенням винагород», передбачене для розрахунку грошової допомоги на оздоровлення, суд відхиляє. Як зазначено вище, на відміну від розділу, що регулює виплату грошової допомоги на оздоровлення (який містить застереження «крім винагород»), пункт 6 розділу ХХХІ Порядку № 260, що регулює саме розрахунок компенсації за невикористані відпустки, такого застереження не містить. Верховний Суд послідовно розмежовує ці види виплат: у постанові від 16.01.2025 у справі № 240/31239/23 Суд дійшов висновку, що додаткова винагорода за Постановою № 168 не включається до складу грошового забезпечення, з якого нараховується грошова допомога на оздоровлення, тоді як щодо компенсації за невикористані відпустки висновок є протилежним саме через відсутність відповідного застереження у п. 6 розділу ХХХІ Порядку № 260.
Доводи відповідача про те, що додаткова винагорода є одноразовим додатковим видом забезпечення, а періодичність її виплати не змінює її статусу, суд також відхиляє, оскільки вони суперечать наведеним вище правовим висновкам Верховного Суду, який кваліфікував цю винагороду саме як щомісячний додатковий вид грошового забезпечення. Посилання відповідача на ймовірне нецільове використання бюджетних коштів є безпідставним, оскільки включення зазначеної винагороди до розрахунку компенсації ґрунтується на вимогах чинного законодавства у його тлумаченні Верховним Судом.
Задоволення вимог у спосіб зобов`язального характеру не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача, оскільки алгоритм дій відповідача щодо обчислення та виплати грошової компенсації за невикористані відпустки чітко визначений законодавчо, а тому суд зобов`язує відповідача вчинити певну дію.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Частиною 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); пропорційно; своєчасно. 
Матеріали справи свідчать, що відповідні критерії відповідачем не дотримано, що зумовило звернення позивача за захистом порушених прав та інтересів до суду.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
З огляду на викладене суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому позов слід задовольнити повністю.
Судові витрати не розподіляються, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.
Керуючись ст. ст. 2, 6-9, 19-20, 22, 25-26, 72, 77, 90, 139, 143, 241-246, 255, 257-258, 293, 295, п.п. 15.5 п.15 розділу VII “Перехідні положення” КАС України, суд
В И Р І Ш И В :
адміністративний позов задовольнити повністю.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , що полягає у невключенні до складу грошового забезпечення ОСОБА_1 сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», при обчисленні розміру грошової компенсації за невикористані 45 днів щорічної основної оплачуваної відпустки за 2022 рік, невикористані 15 днів щорічної основної оплачуваної відпустки за 2023 рік та невикористані 18 днів щорічної основної оплачуваної відпустки за 2024 рік.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ; місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) перерахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ; адреса: АДРЕСА_2 ) грошову компенсацію за невикористані 45 днів щорічної основної оплачуваної відпустки за 2022 рік, невикористані 15 днів щорічної основної оплачуваної відпустки за 2023 рік та невикористані 18 днів щорічної основної оплачуваної відпустки за 2024 рік, обчисливши її суму виходячи з розміру місячного грошового забезпечення з урахуванням сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
Судові витрати в цій справі розподілу не підлягають.
Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складений 01.07.2026.

Суддя Потабенко В.А.