Справа №766/14683/25
н/п 1-кп/766/1254/26

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2026 року м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 
за участю секретаря: ОСОБА_2 
прокурора: ОСОБА_3 
обвинуваченого (в режимі відеоконференції): ОСОБА_4 
захисника: ОСОБА_5 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Херсона, проведеному в режимі відеоконференції з Державною установою «Миколаївський слідчий ізолятор», кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.08.2025 під №12025231080001053 про обвинувачення 
ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Чорнобаївка Білозерського району Херсонської області, громадянки України, РНОКПП НОМЕР_1 , з повною загальною середньою освітою, неодруженої, неповнолітніх утриманців не має, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , офіційно не працевлаштованої, раніше не судимої:
- у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), 
передбаченого ч. 3 ст. 15 – ч. 1 ст. 115 КК України, -

в с т а н о в и в:
І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним. 
Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, 
що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення
ОСОБА_4 02.08.2025 приблизно о 2:30 годині, перебуваючи за адресою: Херсонська область Херсонський район с. Мірошниківка, вул. Центральна, 6, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, переслідуючи прямий умисел, спрямований на протиправне заподіяння тілесних ушкоджень іншій людині, у ході раптово виниклого конфлікту на ґрунті особистих неприязних відносин, перебуваючи у стані алкогольного сп?яніння, нанесла ножем один удар в грудну клітину в область серця ОСОБА_6 , в результаті чого спричинила останньому тяжкі тілесні ушкодження, що мало небезпеку для життя потерпілого ОСОБА_6 в момент їх спричинення.
Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
ІІ. Позиція сторін кримінального провадження
Обвинувачена ОСОБА_4  під час судового розгляду свою вину визнала частково, заперечивши проти наявності умислу на вбивство потерпілого, який є її рідним сином. Дала показання про те, що з вечора 01.08.2025 і до ночі 02.08.2025 вона разом зі своїм сином ОСОБА_7 та ОСОБА_8 розпивали спиртне, перебуваючи в будинку АДРЕСА_2 . 
ОСОБА_9 ще раніше пішов спати до іншої кімнати, а вони з сином залишились за столом. Коли вона встала і хотіла вийти з кімнати, то син встав слідом за нею і наніс один удар рукою по обличчю, від чого вона впала та вдарилась головою об двері, фактично «вилетівши» до іншої кімнати. Коли підвелась, то хотіла вийти з хати, але як проходила повз ОСОБА_7 , то він знову замахнувся на неї і вона подумала, що він хоче нанести їй ще один удар, а тому схопила ножа на столі, поряд з яким проходила, і нанесла потерпілому один удар ножем в грудну клітину, від чого син впав на підлогу в коридор. Майже одразу вона побачила кров, а син став бліднути, проте свідомість не втратив. Вона якнайшвидше стала викликати швидку допомогу, при цьому намагаючись зупинити кров. 
Перед тим як син її вдарив, то вони сварились за його телефон. Наміру вбивати не було, просто злякалась сина і хотіла втекти з будинку. ОСОБА_9 свідком конфлікту не був, бо спав у кімнаті. Зазначила, що син неодноразово до цих подій «піднімав» на неї руку, у зв`язку з чим часто доводилось звертатись до поліції. 
Захисник  ОСОБА_5  під час судових дебатів заперечила проти кваліфікації дій обвинуваченої за ч. 3 ст. 15 – ч. 1 ст. 115 КК України, вважаючи що ОСОБА_4 діяла в стані необхідної оборони. Для кваліфікації дій обвинуваченої як замах на вбивство має бути встановлений мотив, проте стороною обвинувачення не встановлено та не доведено який саме був мотив дій у ОСОБА_4 , і що саме вказувало на те, що остання мала саме умисел на вбивство. 
Обставини, встановлені і під час досудового розслідування і в суді свідчать про те, що між потерпілим та обвинуваченою неодноразово виникали конфлікти, які у свою чергу мали ознаки домашнього насильства з боку саме потерпілого, про що свідчать неодноразові виклики поліції ОСОБА_4 . 
Дії ОСОБА_4 02.08.2025 мали на меті саме захист від незаконного посягання з боку потерпілого, який першим наніс удар обвинуваченій і мав намір зробити це повторно, а тому ОСОБА_4 як жінка, яка фізично є слабшою за свого сина, враховуючи обставини, які передували завданню тілесного ушкодження, вжила заходів до припинення протиправних дій щодо неї. ОСОБА_4 не обирала знаряддя вчинення злочину, все відбувалось в обмеженому просторі. Після спричинення удару ОСОБА_4 стала самостійно надавати всю можливу допомогу своєму синові, з місця події не втекла, сприяла проведенню у подальшому досудовому розслідуванню. 
Вважає, що дії ОСОБА_4 містять ознаки кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КК України, а саме: умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень у разі перевищення меж необхідної оборони
Прокурор вважав обставини, інкримінованих обвинуваченій за ч. 3 ст. 15 – ч. 1 ст. 115 КК України протиправних дій доведеними як під час досудового розслідування, так і в стадії судового розгляду. Просив врахувати, що обвинувачена використала саме ніж для спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, тим самим обравши достатньо небезпечний предмет для нанесення удару, який мав місце в область життєво важливого органу, що у своїй сукупності має ознаки замаху саме на вбивство. Крім того удар був цілеспрямованим і за своїми ознаками із значною вірогідністю міг мати своїм наслідком заподіяння смерті потерпілого. Суттєвим є і те, що ОСОБА_4 перебувала у стані алкогольного сп`яніння, що у значній мірі підвищує суспільну небезпеку її дій. 
З урахуванням всіх обставин справи просив призначити покарання у виді 8 років позбавлення волі, що відповідатиме особі обвинуваченої та обставин, вчиненого нею кримінального правопорушення. 
ІІІ. Докази на підтвердження встановлених судом обставин
Обставини, вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена саме ч. 1 ст. 121 КК України, на переконання суду підтверджено наступними дослідженими та перевіреними судом доказами, заявленими стороною обвинувачення.
Протоколом огляду місця події від 02.08.2025 з відеозаписом до нього, відповідно до якого оглянуто домоволодіння АДРЕСА_2 . Так перед входом до будинку виявлено серветку зі слідами бурого кольору схожими на кров. Оглянуто кімнату, в якій перебувала ОСОБА_4 та потерпілий ОСОБА_7 до моменту спричинення ушкоджень, в якій ознак боротьби не виявлено. Наявні предмети зі слідами схожими на кров, які були вилучені, а також ряд інших предметів, які могли мати сліди злочину, а саме: серветку зі слідами бурого кольору схожими на кров, з підлоги перед входом до будинку; недопалок цигарки марки «Camel» №1, зі столу в кімнаті №1 будинку; недопалок цигарки марки «Camel» №2, зі столу в кімнаті №1 будинку; недопалок цигарки марки «Camel» №3, зі столу в кімнаті №1 будинку; скляну чарку №1, зі столу в кімнаті №1 будинку; скляну чарку №2, зі столу в кімнаті №1 будинку; залізну чарку, зі столу в кімнаті №1 будинку; відкрутку, зі столу в кімнаті №1 будинку; пластикову пляшку з надписом «Ситро», з під столу в кімнаті №1 будинку; пластикову пляшку з надписом «Карпатська джерельна», з під столу в кімнаті №1 будинку; камуфляжного кольору кофту зі слідами речовини бурого кольору схожими на кров, з підлоги в кімнаті №2 будинку; ніж зі зламаною пластиковою рукояткою, 3 упаковки підгузків в кімнаті №2 будинку; ніж з дерев`яною рукояткою, з підлоги в кімнаті №2 будинку; ніж з пластиковою рукояткою, з підлоги в кімнаті №2 будинку; футболку сірого кольору та шорти синього кольору.
* Наведений доказ свідчить про те, що місцем вчинення злочину було приміщення будинку АДРЕСА_2 , що також було підтверджено й обвинуваченою, й потерпілим.
Обставини, вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, в обсязі доведеному під час судового розгляду, було підтверджено не лише показаннями самої обвинуваченої, а й показаннями потерпілого. 
Так потерпілий ОСОБА_6  дав суду показання про те, що разом з матір`ю ОСОБА_10 вживали спиртне, він її штовхнув у спину, від чого вона впала в сторону іншої кімнати, де спала її мати (його бабця). Він пішов до іншої кімнати, щоб взяти павербанк і поставити на зарядку свій телефон. Мати ж у цей момент встала та хотіла вийти на вулицю, проте він вже на неї не замахувався і більше ані штовхати, ані бити не збирався, ставив телефон на зарядку, але коли ОСОБА_4 проходила повз нього, то взяла ножа і встромила у нього в область грудної клітини. Від удару він присів, мати ж побачивши кров злякалась і одразу викликала швидку допомогу, до приїзду якої зняла з нього кофту та намагалась зупинити кров. Вважає, що саме він спровокував мати на конфлікт. Раніше між ними дійсно виникали конфлікти і мати викликала поліцію, проте заяв жодного разу не подавала на нього, як і він зі свого боку не наносив їй ударів, які б мали наслідком спричинення тілесних ушкоджень.
Просив призначити ОСОБА_4 покарання із застосуванням правил, передбачених ст. 75 КК України. 
Аналогічної позиції потерпілий ОСОБА_6 фактично дотримувався і під час досудового розслідування при проведенні з ним слідчого експерименту, за результатами якого було складено протокол слідчого експерименту від 09.08.2025 з додатком у виді відеозапису до нього. Так під час проведеної слідчої дії потерпілий ОСОБА_6 показав те як він зі своєю матір`ю та її знайомим ОСОБА_11 сиділи всі разом за столом, де вечеряли та розпивали спиртне. В якийсь момент його мати ОСОБА_4 та ОСОБА_11 пішли до іншої кімнати, як вони попередили – спати, а він залишався за столом. Зрозумів, що його телефон розрядився, а тому зайшов до кімнати і взяв там павербанк, про що сказав ОСОБА_4 . Коли ж йшов з її кімнати до столу, де перед тим сиділи, то говорив на гучному зв`язку зі своєю дівчиною, після чого поклав телефон і павербанк на стіл. Хвилини через 3-4 слідом за ним вийшла мати ОСОБА_4 , яка сказала йому піти, але він сказав, що вип`є ще грам 50 і тоді піде, на що вона взяла ножа у праву руку на столі напроти того, де вони сиділи, підійшла до нього ближче та нанесла один удар в область грудей. Йому не відомо чи усвідомлювала вона куди саме нанесла удар, але він побачив кров, схопився за рану сів біля дверей. ОСОБА_4 теж злякалась і чи то ганчіркою, чи то рушником стала закривати йому рану. Хвилин через 10 він знепритомнів. Заперечив, що перед тим між ними була сварка як така.
Характер тілесних ушкоджень, спричинених потерпілому підтверджено висновком експерта від 12.09.2025 №549-МС, відповідно до якого на підставі судово-медичної експертизи за матеріалами справи по факту спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 спричинено:
* Колото-різана рана передньої поверхні грудної клітки зліва, проникаюча в ліву плевральну порожнину, з ушкодженнями передньої та задньої поверхні перикарду, стінки лівого шлуночка серця, діафрагми виникла від травматичної дії колюче-ріжучим предметом з направленням удару спереду назад, зверху вниз, не виключено, 02.08.2025, відноситься до ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.
* Враховуючи характер та розташування тілесного ушкодження ОСОБА_6 , його виникнення за обставин та способом, які вказані у протоколах допитів потерпілого ОСОБА_6 від 06.08.2025, підозрюваної ОСОБА_4 від 02.08.2025 та від 06.08.2025, протоколах проведення слідчих експериментів за участю потерпілого ОСОБА_6 від 09.08.2025, ОСОБА_4 від 04.08.2025 не виключається. 
Показання ОСОБА_4 та потерпілого в тій частині, що саме обвинувачена здійснювала виклик швидкої допомоги підтверджено протоколом огляду від 02.09.2025 з додатком у виді DVD-R диском до нього, відповідно до якого оглянуто копію аудіозаписів повідомлень здійснених на спеціальну лінію «102» в період часу з 01.08.2025 по 02.08.2025 від ОСОБА_4 . Так остання спочатку повідомила, уникаючи бути почутою, про вчинення домашнього насильства щодо неї з боку сина ОСОБА_6 . Повторний дзвінок був з повідомленням про вбивство сина ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_2 . Повідомила, що вже викликала швидку допомогу і син стікає кров`ю, проте вона його не сильно поранила ножем у серце, але він живий і потрібна допомога. Згідно протоколу огляду від 03.08.2025 оглянуто мобільний телефон «NOKIA», вилучений під час обшуку ОСОБА_4 , де в журналі викликів також зафіксовано дзвінки на номер «102» 02.08.2025 о 00:27 годині, о 00:38 годині, о 00:40 годині, о 02:45 годині.
Крім того ОСОБА_4 і під час проведення слідчого експерименту дотримувалась позиції, висловленої під час судового розгляду в стадії її допиту, про що було складено протокол слідчого експерименту з відеозаписом до нього від 04.08.2025, проведеного у присутності захисника ОСОБА_5 . 
Так ОСОБА_4 , перебуваючи у будинку АДРЕСА_2 продемонструвала та розповіла, що вона зі своїм сином ОСОБА_7 та ОСОБА_8 разом з вечора 01.08.2025 вживали спиртне. ОСОБА_9 пішов спати до кімнати, а вони залишились за столом з сином, який почав шукати ще спиртне, але вона сказала що не знає де взяти і хотіла вийти з кімнати, проте ОСОБА_7 встав слідом за нею і наніс один удар долонею по лівій стороні обличчя, від чого вона фактично вилетіла до іншої кімнати, де впала і вдарилась об двері. Поки прийшла до тями, то пройшло пару хвилин. Син тим часом залишався стояти в кімнаті, де вони перед тим вечеряли. Коли вона вийшла до нього і розвернулась спиною, бо боковим зором побачила, що він знову на неї замахується, а тому схопила ножа зі стола і нанесла один удар ножем, від чого син впав і майже одразу стало видно кров в області грудної клітини, яку вона намагалась одразу зупинити і стала викликати швидку допомогу. 
За змістом висновків експерта встановлено походження слідів крові на місці вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, виявлених та вилучених під час огляду місця події, зокрема їх походження від потерпілого ОСОБА_6 , а також походження слідів крові на вилученому ножі, що у сукупності з іншими доказами вказує на спричинення потерпілому тілесного ушкодження саме ножем, наявним на місці події.
Так згідно висновку експерта від 09.09.2025 №СЕ-19/115-25/13042-БД ДНК-профілі клітин з ядрами з домішкою крові людини виявлених на ножі (об`єкт №3), клітин з ядрами без домішки крові, виявлених на ножі (об`єкт №4), збігаються між собою, збігаються з ДНК-профілем зразка крові потерпілого ОСОБА_6 та не збігаються з ДНК-профілем ОСОБА_4 . Ймовірність походження даних ДНК-профілів від ОСОБА_6 становить не менше 99,999%. Відповідно до висновку експерта від 10.09.2025 №65/ім кров на кофті з капюшоном може походити від походити від потерпілого ОСОБА_6 . За змістом висновку експерта від 09.09.2025 №64/ім кров на футболці може походити як від потерпілого ОСОБА_6 , так і від ОСОБА_4 , якщо на момент вчинення злочину у неї були тілесні ушкодження, які супроводжувались зовнішньою кровотечою, проте згідно висновку експерта від 28.08.2025 №513-МС у ОСОБА_12 тілесних ушкоджень немає.
Крім того сліди виявлені на руках ОСОБА_4 відповідно до висновків експерта від 04.09.2025 №17/ц та №18/ц, а саме: на тампоні-змиві з правої та лівої руки ОСОБА_4 знайдено сліди крові та клітинні елементи людини, які також можуть походити і від потерпілого ОСОБА_6 . 
Свою присутність на місці події 02.08.2025 в будинку АДРЕСА_2 разом з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 підтвердив і свідок ОСОБА_13 .
Так відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 02.08.2025 свідок ОСОБА_13 впізнав фото із зображенням ОСОБА_4 як особи з якою 02.08.2025 разом вживали спиртне за адресою: АДРЕСА_2 , і яка нанесла удар ножем своєму сину ОСОБА_14 в область грудної клітини.
За змістом протоколу слідчого експерименту від 09.08.2025 з відеозаписом до нього за участі свідка ОСОБА_13 , який перебуваючи в домоволодінні АДРЕСА_2 повідомив та продемонстрував, що в ніч з 01.08.2025 на 02.08.2025 він спільно з ОСОБА_4 та її сином ОСОБА_15 вживали спиртне. Останні сиділи через стіл один навпроти другого. Він був між ними. Конфліктів між ними не було, все було добре. Він пішов спати до кімнати і майже одразу слідом за ним прийшла і ОСОБА_16 , а ОСОБА_7 залишався за столом і скоріш за все продовжив пити вже без них. 
Оскільки ОСОБА_13 був сильно випивши, тому одразу заснув, а тому події пам`ятає погано, але приблизно можливо через годину в кімнату до них з обвинуваченою зайшов ОСОБА_17 . Чи сварився він з ОСОБА_10 не чув і не знає, але остання майже одразу вийшла слідом за ним. Через певний час він почув крики ОСОБА_18 про те, що треба викликати швидку. Вийшовши зі спальні, побачив ОСОБА_19 , яка сиділа над ОСОБА_15 , який лежав на підлозі і намагалась витерти у нього на грудях сліди крові, при цьому постійно говорила, що потрібна швидка. Швидку викликала і вона, і він, намагаючись як найшвидше додзвонитись. 
IV. Оцінка доказів. Мотиви суду щодо висунутого обвинувачення
За наслідками судового розгляду, суд приходить до висновку, що досліджені докази є належними, допустимим і достатніми, зокрема такими, що повністю доводять обсяг вчинених обвинуваченою дій, які підпадають під ознаки кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 121 КК України, ставити їх під сумнів жодних підстав немає. Розбіжності в показаннях як обвинуваченої, так і потерпілого на оцінку дій ОСОБА_4 судом не впливає, тоді як дослідженого обсягу доказів на переконання суду цілком достатньо для оцінки дій обвинуваченої, які органом досудового розслідування були передчасно кваліфіковані за ч. 3 ст. 15 – ч. 1 ст. 115 КК України, що не знайшло свого підтвердження в суді.
Наведений висновок можна судом зроблено з огляду на наступне.
Умисел має дві характерні ознаки – інтелектуальну і вольову. Інтелектуальна – це усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру своєї дії чи бездіяльності та передбачення її суспільно небезпечних наслідків; вольова – наявність у суб`єкта бажання настання суспільно небезпечних наслідків від вчиненого ним діяння чи свідоме їх допущення. Прямий умисел – це таке психічне ставлення до діяння і його наслідків, при якому особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання (ч. 2 ст. 24 КК України).
Питання про наявність умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події, а також спосіб вчинення злочину, засоби та знаряддя злочину.
При цьому спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляється у способі вчинення діянь (постанова ВС від 25.03.2021 справа № 428/11944/19).
При розмежуванні замаху на умисне вбивство та умисного тяжкого тілесного ушкодження необхідно встановити зміст і спрямованість умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій (постанови ВС від 29.01.2020 справа № 303/7357/17, від 09.10.2018 № 760/4968/15-к, від 03.06.2021 справа № 636/4085/19, від 08.04.2021 справа № 643/1707/13-к).
Про умисел на заподіяння тяжкого тілесного ушкодження свідчать дії особи, яка, маючи реальну можливість уникнути конфлікту з потерпілим, продовжила з`ясування стосунків і нанесла в життєво важливий орган – голову удар кулаком, що з огляду на її добру фізичну підготовку дає додаткові підстави вважати цей удар особливо небезпечним та із значною силою, а також указує на розуміння винуватою особою вчинених нею суспільно небезпечних дій і передбачення можливості настання наслідків у виді спричинення будь-якої за тяжкістю шкоди здоров`ю потерпілого (постанова ВС від 14.03.2024 справа № 161/2455/20).
Так дії ОСОБА_4 було кваліфіковано органом досудового розслідування як незакінчений замах на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене особою, яка не вчинила усіх дій, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця з причин, що не залежали від її волі. 
У той же час, не зважаючи на завдання удару ножем в життєво важливий орган – серце, відсутні підстави вважати, що обвинувачена діяла з умислом на заподіяння смерті ОСОБА_6 . Так ОСОБА_4 маючи реальну можливість продовжити вчинення протиправних дій з метою доведення до кінця інкримінованого їй умислу, відповідною можливістю не скористалась, навпаки усвідомивши наслідки своїх дій по мірі своїх можливостей стала надавати допомогу потерпілому, попередньо викликавши швидку медичну допомогу. Крім того суд бере до уваги стосунки між обвинуваченою та потерпілим, які мали місце до суспільно-небезпечного діяння, і хоча останні мали періодично характер конфлікту, проте вони не були обумовлені неприязними відносинами, а скоріш були обумовлені фактором спільного вживання алкогольних напоїв. Також на переконання суду визначальною є і поведінка потерпілого, який наполягав на віктимному характері своєї поведінки, підтвердивши факт завдання удару потерпілій. 
Наведені обставини у своїй сукупності, а також обстановка, яка мала місце 02.08.2025 за участі потерпілої та обвинуваченого в будинку АДРЕСА_2 не дає можливості поза розумним сумнівів стверджувати, що ОСОБА_4 мала на меті заподіяти смерть власному синові, який протягом як досудового розслідування, про що свідчить слідчий експеримент за його участі, так і під час судового розгляду, жодного разу не підтвердив наявність між ним та ОСОБА_4 таких взаємовідносин, які б могли обумовити виникнення мети спричинення йому смерті.
Отже дії обвинуваченої ОСОБА_4 підлягають перекваліфікації з ч. 3 ст. 15 – ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 121 КК України.
Оцінюючи позицію обвинуваченої та захисника, що ОСОБА_4 діяла в стані необхідної оборони, при цьому спричинивши потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, суд зауважує, що вказана версія є неспроможною і такою, що не підтверджена жодними доказами дослідженими судом, враховуючи таке.
Згідно з ч. 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.
Слід мати на увазі, що стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну. Перехід використовуваних при нападі знарядь або інших предметів від нападника до особи, яка захищається, не завжди свідчить про закінчення посягання.
Щоб установити наявність або відсутність ознак перевищення меж необхідної оборони, суди повинні враховувати не лише відповідність чи невідповідність знарядь захисту і нападу, а й характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася, та обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їхні фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини. Якщо суд визнає, що в діях особи є перевищення меж необхідної оборони, у вироку слід зазначити, в чому саме воно полягає. (п. п. 2, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 26.04.2002 «Про судову практику у справах про необхідну оборону»).
Відповідальність за ст. 118 або ст. 124 КК за вбивство чи заподіяння тяжкого тілесного ушкодження в разі перевищення меж необхідної оборони або перевищення заходів, необхідних для затримання злочинця, настає лише за умови, що здійснений винним захист явно не відповідав небезпечності посягання чи обстановці, яка склалася. 
Для констатації перевищення меж необхідної оборони слід установити, що на момент вчинення захисних дій суспільно небезпечне посягання об`єктивно існувало, тобто вже розпочалося і ще не закінчилося. Право на необхідну оборону, яке виникло в засудженого з моменту нападу на нього потерпілого, тривало до падіння останнього та припинення будь-яких активних дій з його боку стосовно засудженого, тобто до моменту фактичного закінчення суспільно небезпечного посягання. Заподіяння засудженим потерпілому, який припинив посягання, тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили його смерть, свідчить не про перевищення меж необхідної оборони, а про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК. (постанова ВС від 13.12.2022 справа № 676/1214/21).
За умови заподіяння шкоди потерпілому після відвернення нападу та встановленого судом бажання особи не відвернути напад, а – спричинити шкоду потерпілому, такі дії за своїми ознаками не можуть становити необхідної оборони (постанова ВС від 17.12.2019 справа № 707/2859/17).
Для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного із перебуванням особи в стані необхідної оборони, необхідно врахувати конкретні обставини справи, здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання. У разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому, такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах (постанова ВС від 29.07.2024 справа № 643/20796/21). 
Як убачається з матеріалів даного кримінального провадження, про що було надано показання й обвинуваченою, й потерпілим, між ними дійсно виник конфлікт, під час якого ОСОБА_6 штовхнув ОСОБА_4 , від чого остання впала. У той же час і показання обвинуваченої, і показання потерпілого свідчать про те, що потерпілий своє посягання припинив та жодних інших дій, направлених на заподіяння шкоди будь-якого характеру ОСОБА_4 не вчиняв. Твердження ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_6 повторно на неї замахнувся, що стало передумовою для оцінки відповідного посягання як такого, що могло спричинити їй значну шкоду, суд розцінює як обраний спосіб захисту, який свого підтвердження не знайшов, оскільки по-перше досліджений судом висновок експерта свідчить про те, що ОСОБА_4 жодних тілесних ушкоджень не отримала, тоді як потерпілий заперечив повторний намір нанесення удару ОСОБА_4 , як і замахування в її сторону. Таким чином можна стверджувати про відсутність у ОСОБА_6 спрямованого умислу на заподіяння обвинуваченій реальної шкоди, а спричинена перед тим шкода не мала ознак такої, що потребувала негайного відвернення і могла б мати невідворотні наслідки для обвинуваченої.
Крім того суд звертає увагу на ту обставину, що наведені обставини свідчать про те, що ОСОБА_6 припинив свої протиправні дії щодо ОСОБА_4 , а характер та інтенсивність його дій була такою, що не потребувала застосування такого засобу як ніж. Тобто наведене також свідчить про те, що суспільно-небезпечне посягання з боку потерпілого на момент заподіяння йому тілесних ушкоджень вже припинило існувати, а тому дії ОСОБА_4 не були обумовлені станом необхідної оборони.
Не заслуговує на увагу твердження сторони захисту на обґрунтування передумов перебування ОСОБА_4 в стані необхідної оборони факти попередніх викликів поліції щодо ОСОБА_6 , а також притягнення останнього до адміністративної відповідальності за домашнє насильство, оскільки відповідний стан якщо і виникає, то існує саме в момент конкретного посягання і не може бути обумовлений тією чи іншою поведінкою особи, яка мала місце задовго до того. 
Таким чином під час судового розгляду не було встановлено жодних доказів того, що в ході виниклої бійки дії потерпілого могли бути пов`язані із посяганням на життя та здоров`я обвинуваченої, й у такій обстановці це потребувало негайних заходів для відвернення чи припинення такого посягання. 
Таким чином позиція обвинуваченої в цій частині є неспроможною і такою, що свого підтвердження не знайшла, а тому і відсутні підстави для кваліфікації дій ОСОБА_4 за ст. 124 КК України.
V. Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання
Під час судового розгляду ОСОБА_4 свою вину хоча і визнала частково, не заперечуючи факту заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, але поставивши під сумнів наявність умислу саме на вбивство, проте у вчиненому розкаялась, як і сприяла оперативності судового провадження та досудового розслідування, не вчиняючи жодних дій з метою перешкоджання останнім.
Таким чином суд вважає за можливе віднести до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої її щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
У той же час, з огляду на ту обставину, що і сама обвинувачена, і потерпілий, так і свідок підтвердили факт вживання спиртного до моменту спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , який являється сином обвинуваченої, суд погоджується з органом досудового розслідування в тому, що обставинами, які обтяжують покарання ОСОБА_4 є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, а також вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винна перебуває у сімейних відносинах.
VІ. Мотиви призначення покарання
При призначенні покарання ОСОБА_4 суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної, яка на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась, за місцем свого проживання характеризується задовільно, схильна до зловживання спиртними напоями, проживає разом з матір`ю 1943 року народження, яка потребує стороннього догляду, розкаялась у вчиненому, проте вчинила протиправні дії за наявності двох обтяжуючих обставин.
Враховуючи викладене суд вважає, що обвинуваченій ОСОБА_4 необхідно призначити покарання в межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України, пов`язане з ізоляцією від суспільства, враховуючи відсутність обмежень визначених ст. 63 КК України, що відповідатиме завданням та цілям кримінального покарання, сприятиме виправленню обвинуваченого, буде достатнім для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
VІІ. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом
Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.
Оскільки ж арешт майна відповідно до ухвали слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 04.08.2025 (справа №766/11843/25 н/п1-кс/766/6263/25) було накладено на предмети, виявлені та вилучені під час огляду місця події лише з метою збереження речових доказів, які у свою чергу підлягають знищенню, суд вважає відсутніми підстави для скасування раніше обраних заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна.
Питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу. При цьому майно, що майно, яке не має ніякої цінності і не може бути використане, знищується, а у разі необхідності – передається до криміналістичних колекцій експертних установ або заінтересованим особам на їх прохання; гроші, цінності та інше майно, що були предметом кримінального правопорушення або іншого суспільно небезпечного діяння, конфіскуються, крім тих, які повертаються власнику (законному володільцю), а якщо його не встановлено – переходять у власність держави в установленому Кабінетом Міністрів України порядку (п. п. 4, 5 ч. 9 ст. 100 КПК України).
Частиною 2 ст. 122 КПК України визначено, що залучення стороною обвинувачення спеціалістів, експертів спеціалізованих державних установ, проведення експертизи (обстежень і досліджень) за дорученням слідчого судді або суду здійснюються за рахунок коштів, що за цільовим призначенням виділяються таким установам із Державного бюджету України. При цьому, згідно з положеннями ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Враховуючи ту обставину, що стороною обвинувачення під час судового розгляду було подано відомості щодо витрат за проведення лише однієї експертизи в розмірі 19 874,23 гривень, саме відповідна сума і підлягає стягненню з обвинуваченої.
Керуючись ст. ст. 100, 122-124, 170-174, 373, 374 КПК України, суд, - 

у х в а л и в:
1. ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
2. Запобіжний захід у виді «тримання під вартою», застосований щодо ОСОБА_4 , залишити без змін до набрання вироком законної сили. 
3. Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту набрання вироком законної сили.
4. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати  ОСОБА_4  у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення в період з 02.08.2025 по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.
5. Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на залучення експерта в розмірі 19 874 гривень 23 копійок. 
Речові докази:
- DVD-R диск з назвою «Архіватор 102», на який записано копії аудіозаписів у кількості 2 штук; копію медичної карти стаціонарного хворого №3686/2025 потерпілого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 – залишити зберігати в матеріалах кримінального провадження; 
- серветку зі слідами бурого кольору схожими на кров з підлоги перед входом до будинку; недопалок цигарки марки «Camel» №1 зі столу в кімнаті №1 будинку; недопалок цигарки марки «Camel» №2 зі столу в кімнаті №1 будинку; недопалок цигарки марки «Camel» №3 зі столу в кімнаті №1 будинку; скляну чарку №1 зі столу в кімнаті №1 будинку; скляну чарку №2 зі столу в кімнаті №1 будинку; залізну чарку зі столу в кімнаті №1 будинку; відкрутку зі столу в кімнаті №1 будинку; пластикову пляшку з надписом «Ситро» з-під столу в кімнаті №1 будинку; пластикову пляшку з надписом «Карпатська джерельна» з-під столу в кімнаті №1 будинку; камуфляжного кольору кофту зі слідами речовини бурого кольору схожими на кров з підлоги в кімнаті №2 будинку; ніж зі зламаною пластиковою рукояткою з упаковки підгузків в кімнаті №2 будинку; ніж з дерев`яною рукояткою з підлоги в кімнаті №2 будинку; ніж з пластиковою рукояткою з підлоги в кімнаті №2 будинку; футболку сірого кольору та шорти синього кольору; біологічні зразки потерпілого ОСОБА_6 , а саме: зразки крові на марлевому тампоні; зрізи нігтьових пластин з правої та лівої рук ОСОБА_4 ; змив та контрольний з правої та лівої рук ОСОБА_4 на марлевий тампон; марлевий тампон зі зразками крові ОСОБА_4 – знищити.
- дактилоскопічну карту на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 – залишити зберігати в матеріалах кримінального провадження. 
- мобільний телефон марки «NOKIA» - вважати повернутим законному власнику, а саме: ОСОБА_4 .

На вирок може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня проголошення до Херсонського апеляційного суду через Херсонський міський суд Херсонської області. 
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. 
Обвинувачена та захисник мають право на ознайомлення з журналом судового засідання та подання на нього письмових зауважень. 
Учасники судового провадження протягом строку апеляційного оскарження мають право заявити клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.
Роз`яснити обвинуваченій та захиснику право подати клопотання про помилування, а також право заявляти клопотання про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції.
Копія вироку негайно після судового засідання вручається обвинуваченій та прокурору.

Суддя:  ОСОБА_20