Справа №701/453/26
Провадження №2/701/425/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И 

03 липня 2026 року	Маньківський районний суд, Черкаської області	
в складі: головуючого - судді -	Калієвського І.  Д. 	
за участі секретаря -	Байдужої Г. І.	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-щі Маньківка матеріали за позовом Виконавчого комітету Іваньківської сільської ради Уманського району Черкаської області, в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Іваньківської сільської ради про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав. 
На підставу своїх вимог спирається на те, що на території Іваньківської сільської ради Уманського району проживає громадянка ОСОБА_3 , яка є матір`ю дітей - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про його народження серії НОМЕР_1 видане 29.08.2011 року Буцькою селищною радою Маньківського району Черкаської області, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про її народження серії НОМЕР_2 видане 20.02.2013 року Іваньківською сільською радою Маньківського району Черкаської області. Відомості про батьків дітей, з її слів, були записані за вказівкою матері ОСОБА_3 , у відповідності до ст. 135 СК України. Спосіб життя матері має негативний вплив на виконання нею батьківських обов`язків. ОСОБА_3 , не має місця роботи, не перебуває на обліку в Центрі зайнятості, зловживає спиртними напоями, будинок потребує ремонту, в кімнатах безлад, не підтримується температурний режим. Діти часто голодні, в брудному одязі. Відсутні засоби гігієни, посуд та продукти харчування в обмеженій кількості. Мати, переважено, в стані алкогольного сп`яніння веде себе агресивно, на зауваження працівників навчального закладу та представників служби у справах дітей не реагує. ОСОБА_4 не контролює дозвілля дітей, вчасного відвідування ними навчального закладу, виконання домашніх завдань. За таких обставин у травні місяці 2022 року, за заявою матері дітей було влаштовано в сім`ю патронатного вихователя ОСОБА_5 в с. Іваньки. 04.08.2023 малолітніх дітей було повернуто в сім`ю матері. Проте, позитивні зміни, що відбулися в сім`ї спостерігались тимчасово. 09.10.2025 в зв`язку з погіршенням ситуації в сім`ї, діти за згодою матері діти були влаштовані до в КЗ «Обласний міжрегіональний центр соціально - психологічної реабілітації м. Умань». Разом з тим дітей було поставлено на облік служби у справа дітей, як таких що опинилися в складних життєвих обставинах. Одночасно сім`ю взято під соціальний супровід КЗ «Центр надання соціальних послуг Іваньківської сільської ради». За час перебування в закладі мати лише один раз їх відвідувала, не цікавилася їх життям та здоров`ям. До служби у справах дітей про повернення дітей в сім`ю не зверталася. Громадянка ОСОБА_3 не стала хорошою матір`ю. Має низький потенціал усвідомлення своєї материнської ролі у житті дітей. Під час неодноразових візитів служби у справах дітей, фахівця із соціальної роботи за місцем проживання ОСОБА_3 , її не було вдома. На телефонні дзвінки не відповідала. Під час візиту 05.03.2026 - ОСОБА_3 , перебувала вдома в нетверезому стані. Будинок не отоплюється, відсутні комунальні зручності, окремі спальні місця та місця для дозвілля дітей. Постільна білизна брудна. Відповідно до повідомлень КЗ «Центр надання соціальних послуг Іваньківської сільської ради» ОСОБА_6 перебувала під соціальним супроводом. Фахівцем надавались поради, щодо виходу сім`ї з кризового становища, в пошуку роботи. Проте вона ухилялася від виконання договору, не дослухалася до порад та рекомендацій фахівців. Ігнорувала їх виконання. 04.03.2026 у зв`язку з повним невиконанням умов індивідуального плану соціального супроводу припинено надання соціальної послуги соціального супроводу. За повідомленням КЗ «Обласний міжрегіональний центр соціально - психологічної реабілітації дітей в м. Умані» у дітей стабілізувалася емоційна сфера, знизився рівень тривожності та страхів, адекватно сприймають зауваження. На сьогоднішній день діти аналізують та порівнюють життя з матір`ю. З їх слів відомо, що у будинку брудно, речі розкидані, невипрані, не вистачало продуктів для харчування, були голодні. Мати зловживала спиртними напоями, не цікавилася їхнім життям та здоров`ям. Даніїл пройшов курс лікування. Питання про виконання батьківських обов`язків громадянкою ОСОБА_3 неодноразово розглядалось на комісії Іваньківської сільської ради з питань захисту прав дитини, проте на засідання комісії не з`являлась, відповідних висновків щодо виконання батьківських обов`язків не зробила. Службою у справах дітей подавались клопотання про притягнення ОСОБА_3 , згідно ст. 184 КУпАП, до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків. ОСОБА_3 ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не дбає про здоров`я, навчання, побут, матеріальне забезпечення дітей, не забезпечує гідні умови проживання, чим повністю самоусунулася від виконання батьківських обов`язків. Відповідачка не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не дбає про їх нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» факт ухилення від виховання може бути підтверджено наведеними доказами, що і змусило позивача звернутись з відповідним позовом до суду.
Представник позивача до суду не з`явився, однак надав суду заяву, в якій просить справу слухати в його відсутності та просить задоволити позовні вимоги в повному обсязі.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, але згідно письмової заяви позовні вимоги визнала вцілому та просить розгляд справи проводити у її відсутність.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, але згідно письмової заяви просить розгляд справи проводити у його відсутність та не заперечує проти задоволення позовних вимог.
Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні правовідносини:
ІНФОРМАЦІЯ_3 народився  ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 29.08.2011 серії НОМЕР_3 . (а.с.7). 
ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася  ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 20.02.2013 серії НОМЕР_4 . (а.с.8).
Відповідно до свідоцтва про народження батьками  ОСОБА_1  є батько -  ОСОБА_7 , та мати  ОСОБА_3 . (а.с.7). 
Згідно свідоцтва про народження  ОСОБА_2 , батьком є батько -  ОСОБА_7 , та мати  ОСОБА_3 . (а.с.8). 
Відомості про батьків дітей були записані за вказівкою матері ОСОБА_3 , у відповідності до ст. 135 СК України, що підтверджується відповідними витягами (а.с.9,10).
Обгрунтовуючи позовні вимоги представник позивача зазначає, що на території Іваньківської сільської ради Уманського району проживає громадянка ОСОБА_3 , яка є матір`ю дітей - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спосіб життя матері має негативний вплив на виконання нею батьківських обов`язків. ОСОБА_3 , не має місця роботи, не перебуває на обліку в Центрі зайнятості, зловживає спиртними напоями, будинок потребує ремонту, в кімнатах безлад, не підтримується температурний режим. Діти часто голодні, в брудному одязі. Відсутні засоби гігієни, посуд та продукти харчування в обмеженій кількості. Мати, переважено, в стані алкогольного сп`яніння веде себе агресивно, на зауваження працівників навчального закладу та представників служби у справах дітей не реагує. ОСОБА_4 не контролює дозвілля дітей, вчасного відвідування ними навчального закладу, виконання домашніх завдань.
Дані факти мають відображення у письмових характеристиках на дітей виданих Іваньківським ліцеєм від 30.03.2026 р. (а.с.11,12).
Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 08.10.2025 р. вбачається, що сім`я потребує допомоги на покращення соціально-побутових та житлових умов. Діти потребують соціального захисту (а.с.13).
Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 05.03.2026 р. вбачається, що гр. ОСОБА_3 не створила належних умов для проживання дітей (а.с.14).
Обгрунтовуючи позовні вимоги представник позивача зазначає, що 09.10.2025 в зв`язку з погіршенням ситуації в сім`ї, діти за згодою матері діти були влаштовані до в КЗ «Обласний міжрегіональний центр соціально - психологічної реабілітації м. Умань». Разом з тим дітей було поставлено на облік служби у справа дітей, як таких що опинилися в складних життєвих обставинах. Одночасно сім`ю взято під соціальний супровід КЗ «Центр надання соціальних послуг Іваньківської сільської ради». За час перебування в закладі мати лише один раз їх відвідувала, не цікавилася їх життям та здоров`ям. До служби у справах дітей про повернення дітей в сім`ю не зверталася.
15.10.2025 р. згідно з наказом Служби в справах дітей Іваньківської сільської ради №23 поставлено на облік неповнолітніх ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , як таких, що перебувають у складних життєвих обставинах у зв`язку з неможливістю батьків забезпечити належне утримання та догляд за дітьми (а.с.29).
25.10.2025 р. між відповідачем та КЗ"Центр надання соціальних послуг Іваньківської сільської ради" укладено договір про надання соціальних послуг, а саме соціальний супровід сім`ї (а.с.18).
Згідно рішення №2 від 30.10.2025 р. комісії з питань захисту прав дитини Іваньківської сільської ради Зав`ялову Н.О. зобов`язано створити належні умови для проживання дітей та отримати соціальну послугу соціального супроводу (а.с.30).
Згідно рішення №3 від 29.01.2026 р. комісії з питань захисту прав дитини Іваньківської сільської ради Зав`ялову Н.О. зобов`язано виконувати умови договору соціального супроводу та індивідуального плану (а.с.31).
Відповідно до листа КЗ "Обласний міжрегіональний центр соціально-психологічної реабілітації дітей у м.Умані Черкаської обласної ради" від 10.09.2025 р. №315 вбачається, що у результаті первинного психолого-педагогічного обстеження було виявлено нестійкий емоційно-вольовий стан, пригнічений стан, високий рівень тривожності, педагогічна запущенність, рівень розумового розвитку не відповідає віку дітей, низький рівень культурно-гігієнічних навичок. Діти поступили до закладу брудні, одяг не відповідає сезону та віку дітей, тіло немите. Зі слів дітей мати зловживає спиртними нопоями та не цікавиться їх життям, справами у школі та емоційною атмосферою в класі (а.с.15).
Відповідно до листа КЗ "Обласний міжрегіональний центр соціально-психологічної реабілітації дітей у м.Умані Черкаської обласної ради" від 13.01.2026 р. №22 вбачається, що за час перебування дітей у закладі мати, ОСОБА_3 , не відвідувала їх жодного разу, не цікавилася у працівників закладу про їх здоров`я, життя та виховання (а.с.16).
Відповідно до листа КЗ "Обласний міжрегіональний центр соціально-психологічної реабілітації дітей у м.Умані Черкаської обласної ради" від 17.03.2026 р. №127/1 вбачається, що що за час перебування дітей у закладі мати, ОСОБА_3 , не цікавилася у працівників закладу про їх здоров`я, життя та виховання (а.с.17).
Згідно інформації про надання соціальної послуги - соціальний супровід ОСОБА_3 станом на 12.01.2026 р. вбачається, що в ході проведеної роботи суттєвих змін в поведінці ОСОБА_3 не спостерігається, позитивної динаміки у виконанні рекомендацій та покращенні умов життя сім`ї не зафіксовано. Родина продовжує перебувати в тяжких життєвих обставинах. (а.с.24).
Згідно звітів про надання соціальної послуги соціального супроводу сім`ї ОСОБА_3 від 27.01.2026 р. №11/01-14 та від 18.02.2026 р. 321/01-14 вбачається повне невиконання умов індивідуального плану соціального супроводу, відсутність співпраці з боку отримувача послуг та неможливість досягнення визначених цілей супроводу (а.с.25,26, 28). 
04.03.2026 р. припинено надання соціальних послуг (а.с.27).
Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Іаньківської сільської ради "Про доцільність позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_3 " затвердженого рішенням виконавчого комітету Іваньківської сільської ради від 19.03.2026 р. №4-7 вбачається, що доцільність позбавлення батьківських прав громадянки ОСОБА_3 по відношенню до дітей - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.35).
Суд при вирішенні даного спору керується наступним.
Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.
Держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини).
Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Декларацією прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).
Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІпередбачено, що, держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року (заява №31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Ч. 7 ст. 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно зі статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом із батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження.
Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний стан. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина третя статті 51 Конституції України).
Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Виходячи з тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Разом з тим, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер, як кожен, так і в сукупності, можна розцінити як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтована підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин.
Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (ст. 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на від 3 грудня 1986 року).
Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо.
Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.
Суд бере до уваги, що Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (справа «Мамчур проти України» (CASE OF MAMCHUR v. UKRAINE) від 16 липня 2015 року).
Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, при цьому, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Статтею 150 СК України, яка закріплює обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, а також зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Згідно зі ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь - яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Суд вважає, що представником позивача надано до суду належні та допустимі докази винної поведінки відповідача, що має місце факт ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків, оскільки із матеріалів справи вбачається, що відповідач не забезпечує матеріальний стан дітей, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не бере участі в забезпеченні необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дітей лише за умови винної поведінки відповідача, свідомого нехтування ним своїми обов`язками.
Аналогічні роз`яснення викладені у пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав».
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Ураховуючи викладене, суд на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов висновку про те, що позбавлення відповідача батьківських прав, тобто прав наданих батькам до досягнення їх дитиною повноліття на їх виховання, захист їх інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу.
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).
За змістом роз`яснень, викладених у п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Частиною 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 7 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).
Згідно із ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування.
Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України).
При цьому суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим і суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України), проте в даному випадку суд, враховуючи позицію відповідача до позовних вимог та його небажання в майбутньому змінити своє ставлення до батьківських обов'язків, погоджується із наданим рішенням виконавчого комітету Іваньківської сільської ради від 19.03.2026 року №4-7 «Про доцільність позбавлення батьківських прав  ОСОБА_3 , відносно її дітей», згідно якого визнано доцільним позбавлення батьківських прав  ОСОБА_3 у відносно дітей: сина  ОСОБА_1 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки  ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Суд вважає, що представником позивача надано до суду належні та допустимі докази винної поведінки відповідача щодо своїх дітей, з врахуванням позиції відповідача, яка визнала позовні вимоги вцілому та винятковості даного випадку, яка свідчить про наявність підстав для застосування до відповідача крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення її батьківських прав щодо неповнолітніх дітей, тому позов про позбавлення батьківських прав підлягає до повного задоволення.
Судові витрати, відповідно до ст. 141 ЦПК України слід покласти на відповідача.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 12, 19, 76-81, 141, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 19, 141, 150, 151, 155, 157, 164-166 СК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити.
Позбавити  ОСОБА_3 у, ІНФОРМАЦІЯ_5 , (РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстрована та жителька АДРЕСА_1 ) батьківських прав щодо неповнолітньої дитини:  ОСОБА_1 , 20.08.2011 р.н.
Позбавити  ОСОБА_3 у, ІНФОРМАЦІЯ_5 , (РНОКПП:  НОМЕР_5 , зареєстрована та жителька АДРЕСА_1 ) батьківських прав щодо неповнолітньої дитини:  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягувати з  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , (РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстрована та жителька АДРЕСА_1 ), непрацюючої, аліменти на утримання дітей: сина  ОСОБА_1 ,   ІНФОРМАЦІЯ_6 , та дочки  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину починаючи з 15.04.2026 року і до ІНФОРМАЦІЯ_7 включно, а з 21.08.2029 на утримання дочки  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягненя нею повноліття.
Зобов`язати законного представника дітей у місячний строк з дня набрання законної сили рішення суду відкрити особистий рахунок неповнолітнього:  ОСОБА_1 ,   ІНФОРМАЦІЯ_6 , та неповнолітньої:  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у відділенні Державного ощадного банку України.
Аліменти перераховувати на особистий рахунок дітей у відділенні Державного ощадного банку України.
Стягнути з  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , (РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстрована та жителька АДРЕСА_1 ) судовий збір у сумі 1331 грн. 20 коп., (одна тисяча триста тридцять один гривня 20 копійок) на рахунок (IBAN) UA908999980313111256000026001 (Отримувач коштів ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, Код за ЄДРПОУ 37993783, Банк отримувача Казначейство України (ЕАП), МФО 899998, Код класифікації доходів бюджету 22030106) в дохід держави.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Черкаського апеляційного суду впродовж 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення, але в силу ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів, в межах суми платежу за один місяць, підлягає негайному виконанню.
Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 (тридцяти) днів з дня вручення йому відповідного рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження.

Суддя	І. Д. Калієвський