П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/4457/25	

Головуючий в 1 інстанції: Танцюра К.О.
Дата і місце ухвалення 02.06.2025 р., м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого – судді : Бойка А.В.,
суддів: Єщенка О.В.,
Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційні скарги ОСОБА_1 та Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 червня 2025 року у справі №420/4457/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:
У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_2 , в якому позивач просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі якого було здійснено призов на військову службу під час мобілізації та направлено до військової частини солдата ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_2 , навчальний центр 199, на підставі якого було здійснено зарахування до списків особового складу військової частини солдата ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 виключити солдата ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 .
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 26.03.2025 року було задоволено клопотання представника ОСОБА_1 про заміну неналежного відповідача від 25.03.2025 року та замінено відповідача у справі №420/4457/25 з військової частини НОМЕР_2 на військову частину НОМЕР_1 .
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 02.06.2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано наказ військової частини НОМЕР_1 від 15.01.2025 №16. У задоволенні іншої частини позовних вимог -відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 та військова частина НОМЕР_1 подали апеляційні скарги, в яких посилались на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин у справі, що призвело до неправильного вирішення справи.
ОСОБА_1 у поданій апеляційній скарзі висловив незгоду з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі якого було здійснено призов на військову службу під час мобілізації та направлено його до військової частини, а також позовних вимог про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .
Апелянт посилався на те, що він має право на отримання відстрочки від призову на військову службу на підставі п.2. ч 3. ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», як вчитель фізичного виховання загальноосвітнього навчального закладу Приватний заклад «Одеський ліцей «Чорноморський». Позивач посилався на те, що на вказану посаду він був прийнятий ще 31.08.2018 року та з моменту оголошення воєнного стану, неодноразово реалізовував своє право та отримував відстрочку від призову на військову службу, про що містяться відмітки у тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного НОМЕР_3 . 
Позивач зазначив, що з метою реалізації свого права на відстрочку, він за допомогою сайту Міністерства оборони України та сервісу «Електронна черга» зареєструвався до електронної черги до ІНФОРМАЦІЯ_1 на 14.01.2025р. на 15:30 за номером 167, однак після прибуття його 14.01.2025р. до ІНФОРМАЦІЯ_1 , співробітники РТЦК відмовились приймати заяву на відстрочку та документи, які підтверджують право на неї та повідомили, що він буде призваний та направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 , навчальний центр 199. Вказував на те, що він примусово утримувався в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 , направлення на проходження ВЛК не отримував та не проходив його. Факт його незаконного утримання співробітниками ІНФОРМАЦІЯ_1 було зафіксовано шляхом звернення безпосередньо позивача з повідомлення до служби 102 та в наступному шляхом звернення його дружини - ОСОБА_2 до відділення поліції із відповідною заявою. 
В апеляційній скарзі зазначено, що 15.01.2025р. ОСОБА_1 в примусовому порядку в супроводі співробітників ТЦК був доставлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 , після чого наказом командира був зарахований до особового складу військової частини.
Апелянт посилається на те, що його призов на військову службу у зв`язку з мобілізацією відбувся із порушенням вимог чинного законодавства, а тому вважає, що з метою належного захисту та відновлення його порушеного права необхідним є визнання протиправними оскаржуваних наказів та їх скасування, з виключенням його зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .
На підставі викладеного ОСОБА_1 просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 червня 2025 року в частині та прийняти нове судове рішення у відповідній частині, яким визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі якого було здійснено призов на військову службу під час мобілізації та направлено до військової частини солдата ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 в частині зарахування до списків особового складу військової частини солдата ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 та зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виключити солдата ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання протиправним та скасування наказу Військової частини НОМЕР_1 від 15.01.2025 року №16, військова частина НОМЕР_1 також подала апеляційну скаргу.
Апелянт посилався на те, що судом першої інстанції помилково повністю скасовано наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 15.01.2025 року №16 у повній редакції, який стосується багатьох осіб, а не тільки позивача, у зв`язку з чим прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі.
Крім того апелянт вважає, що суд першої інстанції не врахував аргументів військової частини НОМЕР_1 щодо застосування правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 05 лютого 2025 року у справі №160/2592/23, згідно якої процедура призову військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації є незворотною, а визнання процедури призову протиправною не спричинює відновлення попереднього становища особи, призваної на військову службу, шляхом її звільнення.
Військова частина НОМЕР_1 наголосила на тому, що не приймала участі в процедурі мобілізації позивача на військову службу, коли ОСОБА_1 ще мав статус військовозобов`язаного. Натомість військова частина НОМЕР_1 зарахувала військовослужбовця солдата ОСОБА_1 до списків особового складу вже після його призову на діючу військову службу у зв`язку з мобілізацією, у статусі військовослужбовця Збройних Сил України. 
Апелянт зазначив, що після видання наказу начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 та мобілізаційного розпорядження виникли нові правовідносини проходження військової служби, особливості яких визначаються Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008. Згідно Витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 15.01.2025 року № 16 вже в статусі військовослужбовця, солдат ОСОБА_1 , який прибув із ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 15 січня 2025 року був зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 на всі види забезпечення та призначений стрільцем-помічником гранатометника 4 аеромобільного відділення 3 аеромобільного взводу 5 аеромобільної роти НОМЕР_4 аеромобільного батальйону. 
За таких обставин апелянт вважає, що командир військової частини НОМЕР_1 із дотриманням вимог чинного законодавства, виконав вимоги чинного законодавства та виніс правомірний наказ із дотриманням правил субординації, підпорядкування із дотриманням положень про облік військовослужбовців.
Враховуючи викладене військова частина НОМЕР_1 просила скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 червня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.
Справа призначена до розгляду у порядку письмового провадження у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів і вимог апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного: 
Судом встановлено, що ОСОБА_1 згідно тимчасового посвідчення військовозобов`язаного НОМЕР_3 , виданого від 05.01.2022 року ІНФОРМАЦІЯ_4 , є військовозобов`язаним, має військове звання солдата та 28.12.2021 року визнаний придатним до військової служби за станом здоров`я. Також відповідно до тимчасового посвідчення військовозобов`язаного позивач призовною комісією зарахований у запас ст. 18 п. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Також судом встановлено, що ОСОБА_1 з 03.09.2018 року згідно наказу приватного закладу «Одеський ліцей «Чорноморський» від 31.08.2018 року № 64 прийнятий на роботу вчителем фізичного виховання загальноосвітнього закладу. Вказане також підтверджується записами трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_5 , відповідно до яких позивач 03.09.2018 року прийнятий на посаду вчителя фізичного виховання до Одеської приватної загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів – ліцей «Чорноморський», яку в подальшому, а саме, з 27.07.2023 року перейменовано на Приватний заклад «Одеський ліцей «Чорноморський».
Як зазначив позивач, та підтверджено матеріалами справи, він, за допомогою сайту Міністерства оборони України та сервісу «Електронна черга» зареєструвався до електронної черги до ІНФОРМАЦІЯ_1 на 14.01.2025 року о 15:30 за номером 167, обравши розділ «Подача документів для надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації (Військовозобов`язаний (резервіст) рядового, сержантського, старшинського складу запасу)» та отримав відповідне смс-повідомлення на свій номер телефону з підтвердженням дати та часу необхідності прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 8).
Як зазначив позивач, після його прибуття 14.01.2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 , додатково співробітником ІНФОРМАЦІЯ_1 він був внесений до списку черги в паперовому вигляді під номером 45
Втім, як вказав позивач, після його прибуття до будівлі ІНФОРМАЦІЯ_1 , співробітники РТЦК відмовились приймати заяву на відстрочку та документи, які підтверджують право на неї та примусово та незаконно утримували його в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 , що було зафіксовано шляхом звернення безпосередньо позивача з повідомлення до служби 102 та у подальшому шляхом звернення його дружини – ОСОБА_2 до відділення поліції із відповідною заявою, у підтвердження чого надав копії талонів-повідомлень єдиного обліку № 1176 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію.
Позивач також посилався на те, що він не отримував направлення на проходження ВЛК та не проходив ВЛК, а 15.01.2025 року у примусовому порядку у супроводі співробітників ТЦК був доставлений для проходження військової служби до військової частини. 
Судом встановлено, що 15.01.2025 року командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ по стройовій частині № 16.
Згідно п. 6 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 15.01.2025 року № 16 наказано нижчепойменованих військовослужбовців запасу, які прибули з комплектуючих територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 “Про загальну мобілізацію”, з 15 січня 2025 року призвати на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, зарахувати до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення, а на продовольче забезпечення (за каталогом, коефіцієнтом 1,15) з вечері 15 січня 2025 року в базовому таборі “ ІНФОРМАЦІЯ_6 ”, і призначити, зокрема, солдата ОСОБА_1 , стрільцем-помічником гранатометника 4 аеромобільного відділення 3 аеромобільного взводу 5 аеромобільної роти 2 аеромобільного батальйону, ВОС-100915Д/630 (п. 6.91 наказу від 15.01.2025 року № 16).
Крім того у пункті 6.91 наказу від 15.01.2025 року № 16 вказано, що позивача, який прибув із ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважати таким, що з 15 січня 2025 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом 2820,00 гривень на місяць, шпк “солдат”.
Підставою прийняття вказаного пункту наказу зазначено: поіменні списки територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, мобілізаційні розпорядження, доповідь про вступ на посаду від 15.01.2025.
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 18.01.2025 №172, акту службового розслідування від 28.01.2025 року, наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 31.01.2025 року № 748 – солдат ОСОБА_1 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 з 16.01.2025 року.
Вважаючи протиправним призов його під час мобілізації на військову службу, а також протиправним наказ, на підставі якого було здійснено зарахування його до списків особового складу військової частини, ОСОБА_1 оскаржив його до суду першої інстанції.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції посилався на те, що оскільки у матеріалах справи відсутні докази мобілізації позивача шляхом прийняття наказу територіального центру, та ОСОБА_1 призваний з 15.01.2025 на військову службу за призовом під час мобілізації саме на підставі наказу військової частини НОМЕР_1 №16 від 15.01.2025, наявні підстави для його скасування.
Щодо позовних вимог позивача про виключення його зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 , суд дійшов висновку про передчасність заявлених вимог та відсутність підстав для їх задоволення.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне:
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі – Закон № 2232-XII). 
Частинами 1 та 2 статті 1 Закону № 2232-XII передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до ч. 9 ст. 1 Закону № 2232-XII, щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники, призовники, військовослужбовці, військовозобов`язані, резервісти. 
Військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.
Призовникам, військовозобов`язаним, резервістам та військовослужбовцям оформлюється та видається військово-обліковий документ, який є документом, що визначає належність його власника до виконання військового обов`язку.
Згідно із частиною першою статті 2 цього Закону військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
На підставі частини другої цієї статті проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом.
За змістом частини четвертої вказаної статті порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Частиною першою статті 3 Закону № 2232-XII визначено, що правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України "Про оборону України", "Про Збройні Сили України", "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Статтею 33 Закону № 2232-XII встановлено, що військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Згідно ст. 34 Закону № 2232-XII, персонально-якісний облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів передбачає облік відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які узагальнюються в облікових документах та вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Ведення персонально-якісного обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів покладається на відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.
Відповідно до ст. 35 Закону № 2232-XII, на загальному військовому обліку перебувають резервісти, а також військовозобов`язані, які не заброньовані за центральними та місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями і закладами освіти незалежно від підпорядкування і форми власності на період мобілізації та на воєнний час.
На спеціальному військовому обліку перебувають військовозобов`язані, заброньовані за центральними та місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями на період мобілізації та на воєнний час.
Відповідно до статті 39 Закону № 2232-XII, призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації, незалежно від місця їх перебування на військовому обліку.
Призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації здійснюється для доукомплектування військових посад, передбачених штатами воєнного часу, у терміни, визначені мобілізаційними планами Збройних Сил України та інших військових формувань.
Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022 на території України введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року, який триває і на даний час.
Законом України №2105-IX від 03.03.2022р. затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року №65/2022 «Про загальну мобілізацію», яким оголошено проведення загальної мобілізації, яка триває і на даний час.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів встановлює Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 №3543-XII (далі - Закон №3543-XII).
Відповідно до абзацу 4 та 5 статті 1 Закону №3543-XII мобілізація – це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано;
Абзацом 5 статті 1 Закону №3543-XII визначено, що особливий період – період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.
Частиною 1 статті 22 Закону №3543-XII визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації. Так, громадяни зобов`язані: 
з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду;
надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, силам цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом;
проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.
Частиною 5 статті 22 Закону №3543-XII передбачено, що призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, забезпечують місцеві органи виконавчої влади та здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів розвідувальних органів України - відповідний підрозділ розвідувальних органів України, осіб, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 9 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №154 від 23 лютого 2022 року територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань, з поміж іншого, здійснюють заходи оповіщення та призову громадян (крім військовозобов`язаних та резервістів СБУ та розвідувальних органів): на військову службу за призовом осіб офіцерського складу; на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву); на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку).
За положеннями п.п. 2 ч. 3 ст. 23 Закону №3543-XII (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також: наукові і науково-педагогічні працівники закладів вищої та фахової передвищої освіти, наукових установ та організацій, які мають науковий ступінь, і педагогічні працівники закладів фахової передвищої освіти, професійної (професійно-технічної) освіти, закладів загальної середньої освіти, за умови що вони працюють відповідно у закладах вищої чи фахової передвищої освіти, наукових установах та організаціях, закладах професійної (професійно-технічної) чи загальної середньої освіти за основним місцем роботи не менш як на 0,75 ставки.
За положеннями частини 4 ст. 23 Закону №3543-XII, особи, зазначені у пунктах 1-5 частини третьої цієї статті, у зазначений період можуть бути прийняті на військову службу за контрактом.
В свою чергу згідно ч. 4 ст. 23 Закону №3543-XII, перевірка підстав щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки.
Постановою Кабінету Міністрів України №560 від 16.05.2024 р. затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, який серед іншого визначає процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення (далі Порядок №560 в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до п.56 Порядку №560, відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Згідно з вимог п. 57 Порядку №560 для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії у такому складі:
голова комісії - керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відокремленого відділу);
члени комісії - представники апарату, структурних підрозділів (освіти та науки, охорони здоров`я, соціального захисту населення, служби у справах дітей, центру надання адміністративних послуг) районної, міської держадміністрації (військової адміністрації).
Відповідно до вимог п. 58 Порядку №560, за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації.
За правилами пункту 60 Порядку №560, комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів.
Комісія зобов`язана розглянути отримані на розгляд заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади.
На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.
Про прийняте комісією рішення повідомляється засобами телефонного, електронного зв`язку або поштою заявнику не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.
У разі позитивного рішення військовозобов`язаному надається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою, визначеною у додатку 6.
У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.
До ухвалення комісією рішення військовозобов`язаний не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації надається на строк дії відповідних законних підстав, але не більш як на строк проведення мобілізації, встановлений Указом Президента України. У разі продовження строку проведення мобілізації перевірка підстав у військовозобов`язаного на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, крім підстав, зазначених у пункті 2 частини першої, пунктах 3, 4, 5 частини третьої статті 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”, здійснюється за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Згідно Додатку 5 до Порядку № 560, який визначає перелік документів, що подаються військовозобов`язаним для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», документами, що підтверджують право на відстрочку для категорії осіб, визначеної у п. 2 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», є: довідка закладу освіти або наукової установи (організації) про займану посаду за основним місцем роботи та розмір частки ставки під час оплати праці, диплом про науковий ступінь.
Колегія суддів звертає увагу на те, що право на відстрочку від призову на військову службу повинно бути реалізоване військовозобов`язаним шляхом вчинення ним активних дій та оформлення його у відповідний спосіб уповноваженим органом (зокрема, районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки). Реалізація такого права може бути здійснена лише до моменту набуття ним статусу військовослужбовця.
Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 січня 2024 року у справі № 280/6033/22.
Верховний Суд звертав увагу на те, що особа, яка до моменту призову звернулась із заявою та документами, що підтверджують наявність підстав для відстрочки, набуває правового становища особи, щодо якої територіальний центр комплектування та соціальної підтримки зобов`язаний перевірити наявність відповідних підстав та прийняти рішення з урахуванням установлених законом гарантій звільнення від призову під час мобілізації.
Натомість у випадку, коли особа, маючи передбачене законом право на відстрочку, не реалізувала його у визначений спосіб до моменту призову, а після призову була зарахована до списків особового складу військової частини, спірні правовідносини переходять у сферу проходження військової служби та регулюються спеціальним законодавством про військову службу.
Водночас такий висновок не означає, що будь-яке порушення права на відстрочку не може мати правових наслідків для оцінки правомірності рішень чи дій суб`єкта владних повноважень. Оцінка наслідків призову особи, яка мала право на відстрочку, має здійснюватися з урахуванням конкретних обставин справи, у тому числі поведінки особи щодо реалізації такого права, характеру допущених порушень та стадії спірних правовідносин.
Судом установлено, що на момент призову ОСОБА_1 належав до категорії педагогічних працівників закладу загальної середньої освіти та працював за основним місцем роботи більш як на 0,75 ставки, а саме на 1,5 ставки, у зв`язку із чим відповідно до статті 23 Закону №3543-XII не підлягав призову на військову службу під час мобілізації.
Отже, на момент призову на військову службу позивач, відповідно до абзацу другого частини третьої статті 23 Закону № 3543-XII, мав право на одержання відстрочки від призову на військову службу за мобілізацією.
Звертаючись з даним позовом до суду першої інстанції, позивач вказував на те, що з метою реалізації свого права на відстрочку від мобілізації на особливий період, він зареєструвався за допомогою електронної черги до ТЦК та СП та 14.01.2025 року з`явився з відповідними документами для її оформлення, однак питання надання та оформлення йому відстрочки співробітниками ІНФОРМАЦІЯ_7 не розглядалось та не вирішувалось, натомість він був незаконно мобілізований та направлений до військової частини для проходження військової служби.
Матеріалами справи підтверджено, що позивач за допомогою сайту Міністерства оборони України та сервісу «Електронна черга» зареєструвався на 14.01.2025 року до електронної черги до ІНФОРМАЦІЯ_7 та отримав повідомлення з датою та часом візиту, а саме: на 14.01.2025 року о 15:30:00 год.
Додатково позивач надав докази внесення його до списку черги в паперовому вигляді під номером 45.
Крім того позивач надав до суду копію трудової книжки серії НОМЕР_5 із зазначенням місця роботи та посади, а також копії довідок ПЗ «Одеський ліцей «Чорноморський» вих. № 14 від 10.01.2025 року та вих. № 23 від 14.01.2025 року.
Тобто станом на момент призову позивача на військову службу під час мобілізації, позивач мав всі необхідні документи у підтвердження наявності у нього відстрочки від призову на військову службу.
Враховуючи вказані обставини та надані позивачем докази, колегія суддів доходить висновку, що позивач у встановлений чинним законодавством спосіб виявив намір реалізувати своє право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, однак у порушення норм Закону №3543-XII, а також Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №560 від 16.05.2024 р., який визначає, зокрема, і процедуру надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення, уповноваженими особами ІНФОРМАЦІЯ_7 не було здійснено перевірку підстав щодо надання військовозобов`язаному ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та не було розглянуто питання щодо її оформлення позивачу, чим порушено його законні права, наслідком чого стало прийняття наказу про його призов на військову службу під час мобілізації.
Звертаючись з даним позовом до суду першої інстанції, позивач просив визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі якого було здійснено призов на військову службу під час мобілізації та направлено до військової частини солдата ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В свою чергу докази прийняття ІНФОРМАЦІЯ_8 відповідного наказу в матеріалах справи відсутні.
Суд першої інстанції вирішуючи справу по суті констатував, що в матеріалах справи відсутні докази мобілізації позивача шляхом прийняття наказу територіальним центром комплектування та соціальної підтримки. При цьому встановлено, що ОСОБА_1 був призваний з 15.01.2025 року на військову службу за призовом під час мобілізації на підставі наказу Військової частини НОМЕР_1 №16 від 15.01.2025 року, тому дійшов висновку про наявність підстав для скасування саме цього наказу.
З метою надання оцінки доводам сторін по справі, встановлення всіх обставин по справі, суд апеляційної інстанції ухвалою витребував у ІНФОРМАЦІЯ_1 належним чином засвідчену копію наказу (витягу з наказу) начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі якого було здійснено призов на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також документи на підставі яких його прийнято.
Однак ІНФОРМАЦІЯ_8 витребувані докази до суду надані не були.
За положеннями ч. 9 ст. 80 КАС України, у разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.
Враховуючи зазначені положення ст. 80 КАС України, розгляд та вирішення справи здійснюється за наявними в ній доказами.
Як встановлено судом, підставою для прийняття пункту 6.91 наказу військової частини НОМЕР_1 від 15.01.2025 року № 16 слугували поіменні списки територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, мобілізаційні розпорядження, доповідь про вступ на посаду від 15.01.2025 року. В переліку підстав прийняття відповідного наказу відсутній наказ ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо призову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу під час мобілізації. 
Таким чином відомості про те, що ІНФОРМАЦІЯ_8 дійсно приймався відповідний наказ про призов позивача на військову службу під час мобілізації відсутні. 
З огляду на зазначене, зважаючи на встановлені у даній справі обставини щодо порушення порядку призову позивача на військову службу за мобілізацією, а також враховуючи те, що ОСОБА_1 призваний з 15.01.2025 року на військову службу під час мобілізації саме на підставі наказу Військової частини НОМЕР_1 №16 від 15.01.2025 року, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно наявності підстав для визнання протиправним та скасування саме наказу військової частини НОМЕР_1 від 15.01.2025 року № 16 однак, не в повному обсязі, як помилково зазначив суд першої інстанції, а лише в частині, яка стосується позивача у справі, а саме, визнати протиправним та скасувати пункт 6.91 наказу військової частини НОМЕР_1 від 15.01.2025 року № 16, яким з 15 січня 2025 року призвано на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, та зараховано до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення, і призначено солдата ОСОБА_1 , стрільцем-помічником гранатометника 4 аеромобільного відділення 3 аеромобільного взводу 5 аеромобільної роти НОМЕР_4 аеромобільного батальйону, ВОС-100915Д/630.
На переконання колегія суддів, незважаючи на те, що безпосередньо Військова частина НОМЕР_1 не вчиняла щодо позивача неправомірних дій, прийнятий щодо позивача акт індивідуальної дії у формі наказу від 15.01.2025 №16, який є наслідком незаконності дій щодо мобілізації позивача, не може бути визнаний правомірним та підлягає скасуванню в частині, що стосується позивача.
Що стосується позовних вимог щодо зобов`язання військової частини НОМЕР_1 виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , слід зазначити наступне:
В ході розгляду справи судом встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 31.01.2025 року № 748 «Про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини солдатом ОСОБА_1 , солдатом ОСОБА_3 , солдатом ОСОБА_4 та солдатом ОСОБА_5 », за порушення вимог статей 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, що полягає в грубому порушенні військової дисципліни, а саме - самовільне залишення військової частини НОМЕР_1 з 20:00 15.01.2025 по теперішній час без поважних причин без зброї та не виконання службових обов`язків, що могло призвести до підриву бойової готовності в умовах воєнного стану, солдата ОСОБА_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено сувору догану.
Згідно акту службового розслідування від 30.01.2025 року солдат ОСОБА_1 самовільно залишив військову частину з 20:00 15.01.2025 року без поважних причин.
Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону № 2232-XII (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.
Згідно п. 1441  Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини другої статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Військова служба для такого військовослужбовця призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Пунктом 1442 Положення передбачено, що військовослужбовці, військову службу яким призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.
Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України.
Відповідно до п. 1443 Положення, звільнення з посад військовослужбовців, військову службу яким призупинено, здійснюється командирами (начальниками) військових частин наказами по особовому складу.
У разі відсутності повноважень щодо звільнення з посади військовослужбовця, військову службу якого призупинено, командир (начальник) військової частини подає витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань безпосередньо посадовій особі, яка має таке право, для видання наказу по особовому складу.
Командир (начальник) військової частини на підставі наказу по особовому складу про звільнення військовослужбовця, військову службу якого призупинено, з посади:
видає наказ по стройовій частині про призупинення виплати грошового і здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення військовослужбовця та виключення його із списків особового складу військової частини;
організовує внесення запису до примірника контракту, що зберігається в особовій справі військовослужбовця, про призупинення дії контракту;
надсилає витяг із наказу та облікові документи військовослужбовця до органу військового управління, визначеного Міністерством оборони України.
Відповідно до пункту 34 розділу ІІ Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 15.09.2022 року № 280, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.11.2022 за №1407/38743, підставою для видання наказу по стройовій частині про призупинення виплати грошового і здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення та виключення зі списків особового складу військової частини військовослужбовців (крім осіб, які проходять базову військову службу), які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством, військову службу яким призупинено та яких звільнено з посади, у разі, якщо військовослужбовець на момент отримання військовою частиною повідомлення про внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань перебував на посаді, є наказ по особовому складу про призупинення їм військової служби. Зазначений наказ по особовому складу доводиться до військової частини не пізніше семи днів з дня видання наказу.
Військовослужбовці, військову службу яким призупинено і які виключені зі списків особового складу, обліковуються у штабі військової частини у вкладці «Виключені» електронного журналу обліку особового складу та не входять до чисельності особового складу військової частини.
Таким чином за положеннями чинного законодавства військова служба для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, призупиняється відповідно до частини другої статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". 
З урахуванням наведеного положень чинного законодавства, зважаючи на те, що згідно акту службового розслідування від 28.01.2025 року, наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 31.01.2025 року № 748 – солдат ОСОБА_1 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 з 15.01.2025 року, та в силу закону вважається таким, військову службу якого призупинено, наказ про продовження ним військової служби командиром військової частини не приймався, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що позовні вимоги в частині виключення його зі списків особового складу є передчасними та задоволенню не підлягають.
Згідно ч. 1, 4 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За обставин даної справи суд першої інстанції, вирішуючи справу по суті, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 в частині визнання протиправним та скасування наказу військової частини НОМЕР_1 від 15.01.2025 року № 16 в повному обсязі, однак не врахував, що вказаний наказ стосується не лише прав позивача, а й інших осіб, а тому скасування всього наказу військової частини НОМЕР_1 від 15.01.2025 року № 16 порушує права та інтереси інших осіб, які не залучені до участі у справі.

Враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні, шляхом викладення абзацу другого його резолютивної частини в наступній редакції: «Визнати протиправним та скасувати пункт 6.91 наказу військової частини НОМЕР_1 від 15.01.2025 року № 16».
Частиною 1 статті 257 КАС України встановлено, що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.
Керуючись ст.ст. 241, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, 

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 червня 2025 року змінити, шляхом викладення абзацу другого його резолютивної частини в наступній редакції: «Визнати протиправним та скасувати пункт 6.91 наказу військової частини НОМЕР_1 від 15.01.2025 року № 16».
В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 червня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко 

Суддя: О.В. Єщенко 

Суддя: О.А. Шевчук