ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України

12 травня 2026 року
м. Харків

справа № 619/5907/25
провадження № 22-ц/818/2261//26

Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.
суддів: Мальованого Ю.М., Тичкової О.Ю.
за участю секретаря: Смелянець К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство оборони України, Богодухівський відділ реєстрації актів цивільного стану у Богодухівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту смерті за апеляційною скаргою Міністерства Оборони України на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 11 грудня 2025 року, постановлене під головуванням судді Нечипоренко І.М., -
в с т а н о в и в:
У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою, у якій просить встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 об 11 годині 00 хвилин в населеному пункті Павлівка Волноваського району Донецької області, смерть якого пов`язана із захистом Батьківщини під час виконання обов`язків військової служби.
Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 11 грудня 2025 року, заяву ОСОБА_1 задоволено. Встановлено факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Довжик Золочівського району Харківської області, громадянина України, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у с. Павлівка Волноваського району Донецької області, смерть якого пов`язана із захистом Батьківщини під час виконання обов`язків військової служби.
В апеляційній скарзі Міністерство Оборони України просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, суд першої інстанції не дослідив і не надав належну оцінку наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному та неупередженому розгляду справи, а тому рішення суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим. Зазначає, що фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діям, може бути оголошена померлою, не раніше спливу шести місяців від дня закінчення воєнних дій. Крім того зазначає, оскільки ОСОБА_2 зник безвісті 02.11.2022 року в районі проведення воєнних дій, які до теперішнього часу не припиненні, відсутні підстави для задоволення заяви про встановлення факту смерті. Вважає, що в даному випадку необхідно звертатися до суду із заявою про оголошення фізичної особи померлою після спливу шести місяців від дня закінчення активних бойових дій на місці (території) ймовірної загибелі фізичної особи.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Задовольняючи заяву про встановлення факту смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у с. Павлівка Волноваського району Донецької області, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи наявні докази та показання свідків, що свідчать про підтвердження факту смерті ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 в н.п. Павлівка Донецької області, під час виконання обов`язку по захисту Батьківщини.
Проте такий висновок суду першої інстанції не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судом встановлено, що заявниця ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .
Із повідомлення на зниклих безвісно № 4 вбачається, що командир 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 , сержант ОСОБА_2 , 1977 року народження, під час виконання бойового завдання по захисту територіальної цілісності та суверенітету України через агресію Російської Федерації безвісти зник 02 листопада 2022 року поблизу населеного пункту Павлівка Волноваського району Донецької області.
Із витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) від 24.11.2022 № 523 убачається, що службове розслідування за фактом зникнення, зокрема, ОСОБА_3 закінчено, визначено вважати головного сержанта ОСОБА_2 , командира 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 , з 02.11.2022 таким, що зник безвісти (а.с. 11-12).
За відомостями витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 31.03.2023 № 90 виключено головного сержанта ОСОБА_2 , командира 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 , з 31 березня 2023 року зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (а.с. 13).
Як убачається з витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, від 15.09.2023, щодо ОСОБА_2 внесено відповідні відомості щодо особи, яка розшукується, заявником у провадженні зазначена ОСОБА_1 (а.с. 14).
Відповідно до витягу з ЄРДР відкрито кримінальне провадження №12022221010000845 за ч. 1 ст. 115 КК України, у якому зазначено, що 11.11.2022 до ВП №2 Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області надійшла заява від ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка проживає: АДРЕСА_1 , яка зареєстрована в ІНПН за №2083 про те, що чоловік заявниці військовослужбовець в/ч НОМЕР_2 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 з 31.10.2022 не виходить на зв`язок та його місце знаходження не відоме (а.с. 15).
Як на підставу вимог заяви про оголошення безвісті зниклої особи померлою, ОСОБА_1 посилалася на те, що вона є дружиною ОСОБА_2 , який з 09 квітня 2022 року проходив військову службу. У листопаді 2022 року вона отримала повідомлення від ІНФОРМАЦІЯ_7 про те, що сержант ОСОБА_2 , 1977 року народження, під час виконання бойового завдання поблизу населеного пункту Єгорівка Донецької області 02.11.2022 зник безвісти. Службовим розслідуванням встановлено, що під час артилерійського обстрілу та штурмових дій противника в районі н.п. Павлівка він разом з іншими військовослужбовцями зазнав поранень, несумісних із життям, та загинув. Евакуація тіл через щільний вогонь противника була неможливою, тому тіло загиблого залишилось на тимчасово окупованій території. Командування ВЧ НОМЕР_2 повідомило дружину, що ОСОБА_2 загинув. Населений пункт Павлівка у визначений період був територією активних бойових дій, а з березня 2022 року перебуває в окупації. Через відсутність можливості вилучити тіло та оформити лікарське свідоцтво про смерть, органи ДРАЦС не можуть зареєструвати смерть ОСОБА_2 та видати відповідне свідоцтво. У зв`язку з цим заявниця позбавлена можливості реалізувати свої сімейні, цивільні та соціальні права, пов`язані зі смертю чоловіка, зокрема щодо спадкування та отримання статусу і допомоги сім`ї загиблого військовослужбовця.
Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту смерті, заявниця посилалась на положення статті 317 ЦПК України та вказала, що встановлення зазначеного факту в судовому порядку необхідно їй для державної реєстрації смерті чоловіка та отримання відповідного свідоцтва.
Згідно з частинами третьою - четвертою статті 49 ЦК України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно частини першої статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.
Водночас пункт 1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за № 719/4940, деталізує положення статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та встановлює, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о) установленої форми; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о) установленої форми; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.
Порядок розгляду судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, передбачений Главою 6 Розділу IV ЦПК України «Окреме провадження».
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється в порядку окремого провадження. Особливістю окремого провадження є те, що воно спрямоване на з`ясування необхідних фактів за відсутності правового спору.
Чинний ЦПК України містить чотири процедури, наслідком яких є ухвалення судового рішення, на підставі якого органами Державної реєстрації актів цивільного стану може бути видано свідоцтво про смерть, зокрема:
- встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України);
- встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (пункт 9 частини першої статті 315 ЦПК України);
- встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан (стаття 317 ЦПК України);
- визнання фізичної особи померлою (статті 305-309 ЦПК України).
Вказані процедури різняться між собою та мають певні особливості.
Пунктом 8 частини статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.
У заяві про встановлення факту повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт (частини перша - друга статті 318 ЦПК України).
Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті.
При цьому слід мати на увазі, що встановлення зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті та від оголошення особи померлою.
Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 10 червня 2021 року у справі № 591/1461/19.
Отже, встановлення факту смерті фізичної особи на підставі пункту 8 частини першої статті 315 ЦПК України можливе лише тоді, якщо суд на підставі незаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, за яких настала смерть, і факт неможливості реєстрації органом державної реєстрації факту смерті.
Відповідно до частини другої статті 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років після закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.
Згідно з частиною третьою статті 46 ЦК України фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті.
Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється ЦПК України (частина четверта статті 46 ЦК України).
Відповідно до статті 305 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна.
Згідно з частиною першою статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою: обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.
Тому оголошення фізичної особи померлою - це ствердження судовим рішенням припущення про смерть цієї особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті.
Підставою для оголошення особи померлою є не факти (докази), які напевне свідчать про її загибель, а обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи.
З огляду на викладене, виходячи зі змісту статей 43, 46 ЦК України, статей 305, 306 ЦПК України, можна дійти висновку про те, що за наявності припущень про факт смерті фізичної особи, у тому числі у зв`язку з воєнними діями, без достовірних доказів, які свідчать про цей факт, правильним буде звернення до суду із заявою про оголошення судом особи померлою (частина друга статті 46 ЦК України), а не із заявою про встановлення факту смерті цієї фізичної особи (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України).
Враховуючи, що Указом Президента України воєнний стан уведено із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року на території України, дія такого спрощеного порядку поширюється на встановлення юридичних фактів, що відбулись на всій території України. Здебільшого цей спрощений порядок застосовується у зоні воєнних дій та на тимчасово окупованих територіях України, оскільки на таких територіях не функціонують відповідні органи, які можуть зафіксувати факт смерті.
Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин.
Доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, зокрема, можуть бути: письмові докази; речові докази, зокрема звуко- і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть; пояснення свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; довідки з військкомату або від командира військової частини (у випадку загибелі військовослужбовців); заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, зокрема в обставинах, що загрожували їй смертю.
Подібні висновки сформульовані Верховним Судом у постановах від 11 вересня 2024 року у справі № 183/3496/24, від 25 вересня 2024 року у справі № 759/980/24.
Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року № 309 (із змінами відповідно Наказу 164 від 31 травня 2023 року), яким затверджено перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією.
Наказ Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 «Про затвердження переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окуповані Російською Федерацією» втратив чинність від 20.03.2025.
Наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 № 376, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 11.03.2025 за № 380/43786 затверджений перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією.
З 13.03.2022 по теперішній час с. Павлівка Вугледарської міської територіальної громади Волноваського району Донецької області знаходиться під окупацією. 
Зі змісту заяви ОСОБА_1 вбачається, що факт загибелі її чоловіка під час виконання бойового завдання підтверджується матеріалами службового розслідування та письмовими поясненнями свідків.
З витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) від 24.11.2022 № 523 убачається, що в ході проведення службового розслідування було надано пояснення гранатометника 2 стрілкового відділення 1 стрілецького взводу 3 стрілкової роти військової частини НОМЕР_2 солдата ОСОБА_4 , який пояснив, що ІНФОРМАЦІЯ_4 близько 11 год. 00 хв. в населеному пункті Павлівка Волноваського району Донецької області під час виконання бойового завдання, внаслідок артилерійського обстрілу зазнав поранень не сумісних з життям та загинув ОСОБА_2 . 
Враховуючи факт суб`єктивного сприйняття загибелі головного сержанта ОСОБА_2 , командир військової частини дійшов висновку, що вказаного військовослужбовця необхідно вважати безвісті відсутнім, до оголошення померлим, згідно рішення суду, у відповідності до ч.3 ст.46 ЦК України.
У суді першої інстанції було допитано свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
З пояснень свідка ОСОБА_5 вбачається, що він разом з ОСОБА_2 проходив військову службу. 02.11.2022 вони були разом біля населеного пункту Павлівка Донецької області Волноваського району та попали під щільний ворожий обстріл, під час якого ОСОБА_7 загинув. Він бачив дуже поранене тіло, було багато крові, він вже був мертвий і допомоги не потребував. З ним разом був бойовий медик, який констатував смерть, хоча смерть була і так очевидною. Тіло евакуювати можливості не було внаслідок щільного вогню. Тіло впізнав по зовнішності, яка відносно була неушкодженою та пізнаваною.
Свідок ОСОБА_6 пояснив в судовому засіданні суду першої інстанції, що з ОСОБА_2 з перших днів воювали разом, був його побратимом, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Павлівка Донецької області. Тіло ОСОБА_2 він бачив особисто, яке було сильно поранене, без ознак життя, а впізнав його по обличчю. Переконливо стверджує, що такі поранення несумісні з життям. Евакуювати тіло не було можливості.
Пояснення зазначених свідків колегією суддів не приймаються, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, що вони перебували на військовій службі разом із ОСОБА_2 та були присутні при виконанні ними бойового завдання 02.11.2022 року.
Опитаний під час службового розслідування солдат ОСОБА_4 , який був очевидцем події 02.11.2022 року у суді першої інстанції допитаний не був. Його поясненням, даним під час розслідування, надана оцінка у висновку службового розслідування.
Разом з тим наказом командира військової частини НОМЕР_2 №523 від 24.11.2022 року підтверджено лише факт зникнення безвісти.
Беззаперечних доказів, що підтверджують факт смерті ОСОБА_2 , матеріали справи не містять.
Разом з тим заявник може звернутися із заявою про оголошення особи померлою відповідно до ч.3 ст.46 ЦК України.
Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для встановлення факту смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у с. Павлівка Волноваського району Донецької області.
Рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.
У зв`язку з вищезазначеним апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про залишення без задоволення заяви про встановлення факту смерті.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п. 4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Міністерства Оборони України - задовольнити.
Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 11 грудня 2025 року, - скасувати та ухвалити нове.
Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті залишити без задоволення.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий:        О.В. Маміна

Судді:         Ю.М. Мальований

О.Ю. Тичкова