Справа № 128/4708/25
Провадження № 22-ц/801/1333/2026
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дернова В. В.
Доповідач:Оніщук В. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2026 року	Справа № 128/4708/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Оніщука В. В. (суддя-доповідач),
суддів: Копаничук С. Г., Рибчинського В. П., 

учасники справи:
позивач – Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк»,
відповідач – ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 березня 2026 року, ухвалене у складі судді Дернової В. В. в залі суду, 

встановив:

Короткий зміст вимог 
У листопаді 2025 року АТ «ПУМБ» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
У позовній заяві зазначено, що 10 грудня 2017 року між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №200932143101, на підставі якого відповідачу видано кредитну картку із кредитним лімітом у розмірі 1 000 грн, який пізніше було збільшено до 54 000 грн.
Оскільки відповідач не виконує належним чином свої зобов`язання за кредитним договором, станом на 04 серпня 2025 року утворилась заборгованість у розмірі 88 890,79 грн, з яких 50 967,31 грн – заборгованість за кредитом, 37 923,48 грн – заборгованість за процентами.
Позивач надсилав ОСОБА_1 письмову вимогу (повідомлення) про погашення заборгованості, однак вимога виконана не була.
Покликаючись на викладене, АТ «ПУМБ» у заявленому позові просило суд стягнути на його користь із ОСОБА_1 вказаний розмір заборгованості та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23 березня 2026 року позов було задоволено повністю.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» заборгованість у розмірі 88 890,79 грн, з яких 50 967,31 грн – заборгованість за кредитом, 37 923,48 грн – заборгованість за процентами, а також 2 422,40 грн судових витрат зі сплати судового збору.
Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд встановив факт укладення між сторонами кредитного договору та погодження істотних умов кредитного договору. 
Разом з тим, відповідач неналежно виконує умови кредитного договору. 
Неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань за договором призвело до порушення прав кредитора, а тому порушене право підлягає захисту.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погодившись із таким рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з неї заборгованість за кредитом, а у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків - відмовити.

Рух справи в суді апеляційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 23 квітня 2026 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя – Оніщук В. В., судді: Копаничук С. Г., Рибчинський В. П.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 28 квітня 2026 року відкрито апеляційне провадження у справі та надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 12 травня 2026 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження. 

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
У апеляційній скарзі відповідачка зазначає, що банком не доведено належними та допустимими доказами узгодження між сторонами розміру та порядку сплати процентів за користування кредитом.
В анкеті-заяві до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб підписаної Відповідачем жодна процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, та знову ж таки нарахування процентів за користування кредитними коштами. 
Проте, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цю Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» розумів відповідач, ознайомився і погодився з нею, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та саме у зазначеному в цих документах, що додані АТ «ПУМБ» до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
Із наданого АТ «ПУМБ» паспорту споживчого кредиту неможливо достовірно встановити, який саме тариф передбачений для карти відповідача та, відповідно, на яких умовах укладався кредитний договір – тобто позивачем не доведено усі фактичні обставини справи на які посилається позивач як на обґрунтування позовних вимог. 
Враховуючи зазначене, позовна вимога про стягнення із відповідача на користь позивача процентів за кредитом є незаконною та такою що не підлягає задоволенню.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Фактичні обставини справи, встановлені судом
10 грудня 2017 року ОСОБА_1 особисто підписала заяву №200932143101 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, чим беззастережно підтвердила, що приймає публічну пропозицію ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБО), яка розміщена на сайті банку у повному обсязі з урахуванням умов надання усіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані їй у процесі обслуговування (з урахуванням усіх змін) і погодилася з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, у тому числі через дистанційні канали обслуговування, а при обранні послуги з укладанням договору страхування, підписанням цієї заяви підтвердила свою згоду на укладення договору страхування на зазначених умовах.
У розділі «Кредитна картка» ОСОБА_1 просила банк відкрити на її ім`я картковий рахунок № НОМЕР_1 у гривнях та надати кредитну картку. Номер картки – НОМЕР_2 . Тип картки – персоніфікована. Також ОСОБА_1 просила банк встановити на його поточний рахунок у гривнях, відкритий за цією заявою, кредитний ліміт у розмірі 1 000 грн. Розрахунковий день – 30 число місяця. Платіжна дата – 30 число місяця. Строк дії кредитного ліміту, процентна ставка за користування кредитним лімітом, розмір мінімального платежу та інші умови надання та обслуговування кредитної картки встановлюються відповідно до умов ДКБО в залежності від типу картки. Підписанням заяви ОСОБА_1 підтвердила, що отримала у непошкодженому стані кредитну картку. Реальна річна процентна ставка – 47,88%. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк кредитування 1 257,86 грн (а. с. 7).
Також 10 грудня 2017 року ОСОБА_1 особисто підписала паспорт споживчого кредиту, відповідно до якого сторони визначили: тип кредиту – кредитна лінія; сума кредиту – 1 000 грн; строк кредитування – 12 місяців, зі спливом якого він продовжується кожного разу на такий самий строк у разі відсутності заперечень будь-кого зі сторін; процентна ставка – фіксована 49% річних; порядок повернення кредиту – щомісячно не пізніше платіжної дати протягом встановленого строку кредитування; процентна ставка при невиконанні повернення кредиту – 62% з першого дня виникнення заборгованості на суму залишку заборгованості за кредитом.
На звороті а. с. 7-8 копії паспорта та картки фізичної особи – платника податків ОСОБА_1 . 
На а. с. 8-10 публічна пропозиція ПАТ «ПУМБ» на укладення ДКБО у редакції, яка набувала чинності 30 травня 2017 року.
Виписка по особовому рахунку відповідача (а. с. 14-19).
Відповідно до довідки про збільшення кредитного ліміту АТ «ПУМБ» розмір кредитного ліміту змінювався: 22 лютого 2018 року до 5 000 грн, 21 червня 2018 року до 9 300 грн, 14 листопада 2018 року до 12 800 грн, 04.04.2019 року до 15 700 грн, 24.09.2019 року до 18 700 грн, 29 січня 2020 року до 20 800 грн, 10 липня 2020 року до 24 300 грн, 17 листопада 2020 року до 26 400 грн, 18 лютого 2021 року до 28 500 грн, 16 червня 2021 року до 31 500 грн, 22 липня 2021 року до 33 500 грн, 18 серпня 2021 року до 34 500 грн, 22 жовтня 2021 року до 36 500 грн, 24 листопада 2021 року до 40 500 грн, 13 грудня 2021 року до 43 500 грн, 12 січня 2022 року до 46 500 грн, 15 лютого 2022 року до 49 500 грн, 27 лютого 2022 року до 49 112 грн, 03 лютого 2022 року до 49 500 грн, 26.05.2023 року до 54 000 грн (зворот а. с. 12).
Відповідно до розрахунку, наданого банком, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 04 серпня 2025 року складає 88 890,79 грн, з яких 50 967,31 грн – заборгованість за кредитом, 37 923,48 грн – заборгованість за процентами, 0 грн – заборгованість за комісією (зворот а. с. 12-14).
З метою досудового врегулювання спору позивачем на адресу відповідача було направлено письмову вимогу (повідомлення) від 05 серпня 2025 року за вих. №КНО-44.2.2/1345 з вимогою погасити заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 88 890,79 грн протягом трьох днів з моменту отримання даної вимоги (а. с. 11-12).

Позиція суду апеляційної інстанції
Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає у повній мірі.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Частиною ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Наявними у справі доказами підтверджується, що 10 грудня 2017 року між АТ «ПУМБ» і ОСОБА_1 укладено договір про комплексне банківське обслуговування, в рамках якого банк надав відповідачці кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку.
Колегія суддів враховує, що відповідно до умов власноруч підписаної ОСОБА_1 заяви та паспорту споживчого кредиту сторони узгодили, що строк дії кредитного ліміту, процентну ставку за користування кредитним лімітом, процентну ставку за невиконання зобов`язання, розмір мінімального платежу та інші умови надання та обслуговування кредитної картки встановлюються відповідно до умов ДКБО.
Так, як видно із матеріалів справи, 10 грудня 2017 року ОСОБА_1 особисто підписала паспорт споживчого кредиту на підтвердження її інформування, як споживача, про загальні умови кредитування, зокрема, щодо умов з оплати щомісячних платежів, розміру процентів за користування кредитними коштами, порядку їх сплати тощо.
Після отримання достатньої інформації про умови кредитування безпосередньо того ж дня ОСОБА_1 підписала заяву №200932143101 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб з метою отримання споживчого кредиту на загальні споживчі цілі в розмірі 1 000 грн шляхом встановлення кредитного ліміту на карті.
Апеляційний суд зауважує, що кредитний договір у встановленому законом порядку відповідачка не оспорювала, він не визнавався недійсним. Також ОСОБА_1 не заперечуються обставини власноручного підписання кредитного договору.
Із виписки за особовим рахунком клієнта вбачається, що ОСОБА_1 активно користувалася кредитними коштами, здійснювала погашення заборгованості шляхом, зокрема, внесення готівкових коштів на рахунок.
У постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року в справі № 554/4300/16-ц вказано, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Відповідно до п. 5.6 Положення про організацію оперативної діяльності в банках України, затвердженого Поставою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 виписка з особового рахунку клієнта є первинним документом та підтвердженням виконаних за день операцій.
Аналогічна за змістом норма закріплена у п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.
Із наданого банком розрахунку, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 04 серпня 2025 року складає 88 890,79 грн, з яких 50 967,31 грн – заборгованість за кредитом, 37 923,48 грн – заборгованість за процентами, 0 грн – заборгованість за комісією.
У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок розглядати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі, та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно в межах заявлених ними вимог і наданих доказів (статті 12, 13 ЦПК України).
Проте стороною відповідачки жодними належними та допустимими доказами заявлений розмір заборгованості не спростовано, власного розрахунку заборгованості не надано, клопотання про призначення у справі відповідної судової експертизи не заявлялося, а відтак доводи апеляційної скарги про нарахування позивачем заборгованості із порушенням умов договору є необґрунтованими.
Таким чином, надані позивачем розрахунок і виписка з особового рахунку відповідача, є належними та допустимими доказами в справі, оскільки виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів по рахунку, а розрахунок заборгованості відображає суми сплаченого як основного боргу, так і суми сплачених щомісячних процентів.
Позивач надав докази на підтвердження погодження умов кредитування щодо сплати відсотків. Підписавши викладені у заяві про приєднання до ДКБО та паспорті споживчого кредиту умови кредитування, сторони в подальшому їх виконували, а тому саме такі умови є погодженими сторонами.
Отже, з урахуванням встановленого та положень вказаних вище норм суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Відтак, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. При вирішенні вказаної справи судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване.

Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, судові витрати, понесені ОСОБА_1 у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, слід залишити за нею.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 березня 2026 року залишити без змін.
Судові витрати, понесені ОСОБА_1 у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, залишити за нею.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а - г пункту 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий         В. В. Оніщук

Судді          С. Г. Копаничук 

В. П. Рибчинський