ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/13975/22 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Мачульського Г. М. - головуючого, Рогач Л. І., Краснова Є. В.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Зернопродукт МХП"
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.03.2026 (колегія суддів: Крижний О. М. - головуючий, Коротун О. М., Гаврилюк О. М.) та ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.02.2026 (суддя Мандриченко О. В.)
за заявою приватного виконавця про звернення стягнення на грошові кошти, які належать особі, яка має заборгованість перед боржником у справі
за позовом Приватного акціонерного товариства "Зернопродукт МХП"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агророзквіт"
про стягнення коштів,
за участю Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві та Головного управління ДПС у м. Києві,
ВСТАНОВИВ:
1. Короткий зміст обставин, що передували постановленню оскарженої ухвали
1.1 Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.05.2023 позов у цій справі про стягнення 7 281 391,33 грн попередньої оплати, 29 125,57 грн штрафу, 65 832,00 грн 30 % річних задоволено повністю.
1.2 06.07.2023 Господарським судом міста Києва видані накази.
1.3 21.01.2026 до господарського суду надійшла заява приватного виконавця Жаботинського Івана Володимировича про звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником у цій справі.
1.4 Приватний виконавець просив суд в межах зведеного виконавчого провадження № 79771253 зобов`язати Головне управління ДПС у м. Києві підготувати та подати до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві висновок про повернення надміру сплаченої Товариством з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) "Агророзквіт" суми грошових зобов`язань з податку на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів, у розмірі 32 633 220,37 грн на рахунок приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Жаботинського Івана Володимировича для погашення заборгованості ТОВ "Агророзквіт" перед Приватним акціонерним товариством (далі - ПрАТ) "Зернопродукт МХП" та зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві здійснити перерахування коштів у розмірі 32 633 220,37 грн на депозитний рахунок приватного виконавця для погашення заборгованості ТОВ "Агророзквіт" перед ПрАТ "Зернопродукт МХП".
2. Короткий зміст оскаржених судових рішень
2.1 Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.02.2026 у задоволенні цієї заяви відмовлено.
2.2 Суд зазначив, що повернення надміру сплачених податків регулюється спеціальними нормами Бюджетного та Податкового кодексів України. У цій процедурі органи казначейства виступають як розпорядники бюджетних коштів, а не як боржники у цивільно-правовому розумінні. Питання підготовки висновку про повернення податків належить до публічно-правових відносин і має вирішуватися в порядку адміністративного судочинства, а не господарським судом у межах статті 336 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК) України. Водночас адміністративний суд у справі № 320/42228/23 вже відмовив ТОВ "Агророзквіт" у поверненні цих коштів. Податкові органи не є боржниками, а саме товариство не має статусу стягувача щодо них.
2.3 Постановою Північного апеляційного господарського суду від 11.03.2026 наведену ухвалу залишено без змін.
2.4 Суд апеляційної інстанції зазначив, що у цій ситуації відсутня жодна з умов, передбачених статтею 336 ГПК України. При цьому апеляційний суд вважав помилковим висновок суду першої інстанції про те, що вимоги приватного виконавця за своїм змістом є позовними вимогами в межах адміністративного позову, який подається за правилами адміністративного судочинства, а не вимогами за заявою, поданою в порядку статті 336 ГПК України, оскільки розгляд поданої заяви відноситься до юрисдикції господарського суду, адже стосується виконання рішення господарського суду. Проте наведене не вплинуло на законність постановленої ухвали, а тому суд апеляційної інстанції не вважав за необхідне змінювати оскаржуване судове рішення.
3. Короткий зміст касаційної скарги та позиція інших учасників справи
3.1 У касаційній скарзі позивач просить наведені судові рішення скасувати та ухвалити нове, яким заяву приватного виконавця задовольнити.
3.2 На обґрунтування касаційної скарги відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 287 ГПК України скаржник посилається на те, що суди:
- неправильно розтлумачили положення та підстави застосування статті 336 ГПК України;
- не врахували висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 22.01.2024 у справі № 917/234/21, від 17.04.2020 у справі № 910/5300/17, від 23.07.2018 у справі № 925/1048/17, від 11.09.2019 у справі № 902/1260/15, від 06.02.2020 у справі № 913/381/18, щодо підтвердження факту наявності заборгованості;
- безпідставно поширили положення санкційного законодавства на правовідносини, що є предметом розгляду;
- не врахували висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 21.12.2023 у справі № 34/10-18/40-12/274, щодо правової природи заборгованості, передбаченої статтею 336 ГПК України;
- неправильно застосували норми права за відсутності правового висновку Верховного Суду щодо можливості звернення стягнення в порядку статті 336 ГПК України на кошти з повернення надміру сплачених податкових зобов`язань у межах виконавчого провадження.
3.3 У відзиві на касаційну скаргу Головне управління ДПС у м. Києві зазначає, що доводи скаржника про те, що стаття 336 ГПК України не містить обмежень щодо правової природи коштів, не можуть бути взяті до уваги, оскільки зазначена норма прямо встановлює умову її застосування - наявність заборгованості, тобто грошового зобов`язання, яке є визначеним, безумовним та таким, що підлягає виконанню. При цьому повернення коштів з бюджету поза межами встановленої законом процедури суперечить принципам функціонування бюджетної системи та публічного адміністрування.
3.4 Поданий 11.05.2026 відзив Головним управлінням Державної казначейської служби України у м. Києві не може бути прийнятий з огляду на положення частини 1 статті 295 ГПК України, а тому згідно з частиною 2 статті 118 ГПК України залишається без розгляду.
4. Мотивувальна частина
4.1 Суди встановили, що у провадженні приватного виконавця Жаботинського Івана Володимировича перебуває зведене виконавче провадження № 79771253 про стягнення заборгованості з ТОВ "Агророзквіт" на користь ПрАТ "Зернопродукт МХП".
4.2 При цьому ТОВ "Агророзквіт" зверталося до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, Головного управління ДПС в м. Києві, в якому, із врахуванням заяви про зміну предмета позову, просило:
- визнати протиправною відмову Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків Державної податкової служби України у поверненні ТОВ "Агророзквіт" надміру сплачених сум грошових зобов`язань з податку на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів, в розмірі 60 000 000,00 грн, на підставі заяви про повернення помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань та пені від 03.07.2023 № 20032557;
- зобов`язати Головне управління ДПС у м. Києві підготувати висновок про повернення ТОВ "Агророзквіт" надміру сплаченої суми грошових зобов`язань з податку на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів, в розмірі 60 000 000,00 грн на його поточний рахунок в AT "Райффайзен банк" на підставі заяви про повернення помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань та пені від 03.07.2023 № 20032557 та подати його до виконання в Головне управління Державної казначейської служби України в м. Києві.
4.3 Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 23.08.2024, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.01.2025, у задоволенні позовних вимог ТОВ "Агророзквіт" відмовлено з посиланням на те, що пункт 43.1 статті 43 Податкового кодексу України містить імперативну заборону, відповідно до якої не підлягають поверненню помилково та/або надміру сплачені суми грошових зобов`язань та пені платникам податку, щодо яких (та/або щодо засновників (учасників), кінцевих бенефіціарних власників яких) у порядку, встановленому Законом України "Про санкції", прийняті рішення про застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), протягом строку застосування таких санкцій.
4.4 За положенням частини 1 статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог, викладених у касаційній скарзі, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
4.5 За змістом статті 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, ? і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
4.6 Порядок звернення стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, визначений у статті 53 Закону України "Про виконавче провадження".
4.7 Також питання звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам, та нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано в установленому порядку, регулюється статтею 336 ГПК України. Зокрема, частиною 1 цієї статті визначено, що суд, що розглядав справу як суд першої інстанції, може за заявою стягувача або державного чи приватного виконавця звернути стягнення на грошові кошти, які належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка не оспорюється зазначеною особою або підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили.
4.8 Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 у справі № 910/7023/19 зазначила, що особа, яка має заборгованість перед боржником, що не оспорюється нею або підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили, набуває статусу боржника саме у виконавчому провадженні, розпочатому виконавцем на виконання судового рішення, в силу ухвали суду про задоволення заяви стягувача, а не в межах окремих майнових відносин між стягувачем та такою особою (пункт 6.11).
4.9 З обставин цієї справи, що переглядається у касаційному порядку, вбачається, що на стадії виконавчого провадження приватний виконавець фактично (з урахуванням змісту поданої заяви у порядку статті 336 ГПК України) просить суд звернути стягнення на кошти, котрі ТОВ "Агророзквіт" надмірно сплатило як податок на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів.
4.10 Частиною 1 статті 336 ГПК України визначено, що суд, що розглядав справу як суд першої інстанції, може за заявою стягувача або державного чи приватного виконавця звернути стягнення на грошові кошти, які належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка не оспорюється зазначеною особою або підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили.
4.11 Проте колегія суддів зазначає, що виконавець не довів у розмінні частини 1 статті 336 ГПК України, що кошти у розмірі 32 633 220,37 грн, на котрі ним заявлено до стягнення є такими, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником, оскільки із встановлених судами обставин справи не вбачається, що вони надмірно сплачені боржником як податок на прибуток підприємств. Також не вбачається, що така заборгованість підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили.
4.12 У касаційній скарзі скаржник посилається на те, що рішенням суду у справі № 320/42228/23 заборгованість держави в особі податкового органу перед ТОВ "Агророзквіт" є підтвердженою, оскільки підстави для відмови у задоволенні позову полягали не у відсутності цієї заборгованості, а в тому, що цю заборгованість не можна стягувати на користь конкретної особи, зважаючи на санкційні обмеження.
4.13 На думку скаржника, відмова суду у задоволенні позову у справі № 320/42228/23 і незгода контролюючого органу з можливістю стягнення заборгованості на користь скаржника не є належною підставою для відмови у застосуванні положення статті 336 ГПК України.
4.14 Однак як обгрунтовано зазначив суд апеляційної інстанції, зі змісту судових рішень у справі № 320/42228/23 не вбачається, що ними встановлений (підтверджений) розмір грошових коштів, які належать особі, котра має заборгованість перед боржником.
4.15 Колегія суддів зазначає, що преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи, тому з цих підстав відхиляє посилання скаржника на встановлення факту заборгованості у справі № 320/42228/23.
4.16 Також слід зазначити, що повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань, контроль за справлянням яких покладено на органи ДПС, здійснюється за спеціальним алгоритмом, за яким Казначейство може забезпечити перерахування коштів з державного бюджету лише після отримання висновку ДПС про перерахування відповідної суми коштів на користь суб`єктів господарської діяльності (пункт 25 постанови Верховного Суду від 02.03.2026 у справі № 910/14345/22).
4.17 Забезпечення найбільш сприятливої ситуації для виконання судового рішення відповідає не лише інтересам суспільства, яке, безумовно, зацікавлене в підтриманні правопорядку в державі, а й майновим та/або немайновим інтересам стягувача у виконавчому провадженні. Зокрема, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 10.09.2025 у справі № 367/252/24 виснувала, що виконавець має право звернутися до суду з позовом щодо оспорення фраудаторного правочину саме в інтересах стягувача у виконавчому провадженні.
4.18 З обставин цієї справи не вбачається того, що приватний виконавець вчиняв будь-які дії задля встановлення відповідного факту заборгованості будь-яких осіб, у тому числі держави, перед боржником.
4.19 За відсутності доказів на підтвердження наявної беззаперечної заборгованості у третьої особи перед боржником, подана заява приватного виконавця не може бути задоволена відповідно до статті 336 ГПК України.
4.20 При цьому колегія суддів також звертає увагу, що частиною 5 статті 336 ГПК України визначено, що суд може накласти арешт на грошові кошти, які перебувають на рахунках (вкладах), електронних гаманцях чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, емітентах електронних грошей і належать особі, яка має заборгованість перед боржником, що не оспорюється зазначеною особою або підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили.
4.21 Так, Верховний Суд у постанові від 20.10.2025 у справі № 904/37/24 зазначив, що зміст наведених положень статті 53 Закону України "Про виконавче провадження" та статті 336 ГПК України регламентують питання щодо накладення арешту (звернення стягнення) на кошти, які перебувають на рахунках винятково у: банках; інших фінансових установах; небанківських надавачах платіжних послуг; емітентах електронних грошей (пункт 36).
4.22 Водночас згідно з пунктом 2 розділу ІІ Закону України від 16.07.2015 № 643-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо удосконалення адміністрування податку на додану вартість" на рахунки в системі електронного адміністрування податку на додану вартість не поширюється дія Закону України "Про виконавче провадження", зокрема на кошти, що перебувають на таких рахунках, не може бути: накладено арешт; звернено стягнення. Вимоги, сформовані відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" до набрання чинності цим Законом щодо коштів, які перебувають на рахунках у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, вважаються анульованими.
4.23 Крім того, пункт 7 частини 3 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" передбачає, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, на електронні гроші, які зберігаються на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.
4.24 Забороняється також звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 351 ПК України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання (абзац 2 частини 2 статті 48 Закону України "Про виконавче провадження").
4.25 Отже, зі змісту наведених приписів законодавства вбачається наявність заборони на звернення стягнення на кошти на рахунках у системі електронного адміністрування податку на додану вартість (див. mutatis mutandis постанову Верховного Суду від 20.10.2025 у справі № 904/37/24).
4.26 З огляду на недоведення приватним виконавцем беззаперечної заборгованості у третьої особи перед боржником, наведені доводи скаржника у касаційній скарзі про те, що відповідно до рішення Вищого антикорупційного суду від 09.04.2025 частку підсанкційної особи у статутному капіталі ТОВ "Агророзквіт" стягнуто в дохід держави, що фактично усунуло будь-який вплив підсанкційної особи на боржника, не спростовують законодавчо встановленої заборони накладати виконавцем арешт та звертати стягнення на кошти, які знаходяться на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість.
4.27 Отже, відсутні правові підстави для скасування оскаржених судових рішень з мотивів, викладених скаржником у касаційній скарзі.
4.28 Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 308 ГПК України за результатами розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
4.29 З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови - без змін.
Керуючись статтями 240, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Зернопродукт МХП" у справі № 910/13975/22 залишити без задоволення, а постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.03.2026 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Г. М. Мачульський

Судді Л. І. Рогач

Є. В. Краснов